41 
disse Forskelligheder ere visselig altfor ubetydelige til at be¬ 
grunde dens Anbringelse i en anden Underslægt end E. remora. 
Vore E. pallida Schl. ( brachyptera Lowe?) fangedes jo med 
en Sværdfisk {Tetrapturus) , og deres hvide Farve stemmer godt 
med den Forestilling, at Arten har fast «Tag over Hovedet« hos 
slige Fiske. Da Poey («Memorias», II, p. 256) netop beskriver 
en vestindisk Art som E. tetrapturorum (mindre Exemplarer fore¬ 
komme paa Tetrapturus albidus , storre paa T. amplus , hvilke 
«Arter« dog maaske kun ere Alderstrin af samme Fisk), kunde 
det synes rimeligt, at han havde havt E. pallida Schl. for sig. 
Jeg har dog ikke kunnet komme til dette Resultat. E. tetraptu¬ 
rorum beskrives som «mork blaasort med lysere Bug og blaa 
Bugfinner«, der tillægges den 17—21 Pladepar (i Poey s senere 
Værk, ((Repertorioo, 1. c. p. 377, derimod kun 18), og Beskri¬ 
velsens Enkeltheder vise overhovedet saa liden Overensstemmelse 
med den foreliggende Form, at man nodes til at antage, at At¬ 
lanterhavets rundnæbede og lavfinnede Sværdfiske huse mere end én 
Echeneis- Art. — Poey har i ovrigt identificeret sin Art med E. 
osteochir Cuv. og i sit senere Arbejde benævnet den Rhombochirus 
tetrapturorum — hvilket under alle Omstændigheder er vildledende, 
thi var Po ey s Mening, at « E. osteochir* beror paa en Fejltagelse 
af en eller anden Art, rigtig, maatte han konsekvent forkaste den 
paa denne Vildfarelse opstillede Slægt ( Rhombochirus ). Da jeg lige 
saa lidt som Poey eller Giinther har set nogen Sugefisk, hvis 
Brystfinnestraaler udmærke sig ved en særdeles Haardhed og 
Fasthed, har jeg unægtelig næret en lignende Mistanke med Hensyn 
til C uviers E. osteochir. Men herved er dog at erindre, at der 
toreligger en Afbildning («Régne Animal«, ed. ill., «Poissons», 
pi. 108, f. 3), som synes at bekræfte, at denne Art virkelig har 
en særegen Beskaffenhed af Brystfinnestraalerne; at Duméril 
paa denne Ejendommelighed opstiller en egen Underafdeling af 
« Remora*- Gruppen, hvortil han henforer to Arter: E. osteochir 
med 19 og E. chirosteon med 17 Pladepar; og endelig, at GiII, 
der paa denne samme Ejendommelighed opstillede Slægten 
