47 
Hoya carnosa. 
(Fig. 1.) 
De ældre Blades Stilke ere aldeles indhyllede af et graa- 
brunt, temmelig mægtigt Korkdække, der ved sin Farve og ru 
Overflade skarpt adskiller sig fra den blanke, glatte, morkegrbnne 
Bladoverside. Paa noget yngre Blade slutter Korkdækket ikke 
helt sammen om Stilken, men har endnu kun udviklet sig paa 
den ene Side, og saadanne Stadier ere særlig bekvemme for 
Undersøgelsen af Udviklingen. Paa et Tværsnit vil man sé, at 
det er forste Cellelag under Epidermis, der sættes i Arbejde ved 
Korkdannelsen. Cellerne heri strække sig forst noget i radiaj 
Retning og halveres da ved en tangential Væg; den næste Væg 
halverer derimod ikke sin Modercelle, men er stillet excentrisk 
og opstaar i Almindelighed i centripetal Retning, undertiden 
centrifugalt. Den tredie Væg dannes i Forhold til forste centri¬ 
petalt, og Resten ligeledes. Forkorkning centripetal. 
En anden Hoya- Art, hvis Navn ikke er sikkert (formodes at 
være H. Cunninghamii ), men som i den anatomiske Bygning blandt 
andet adskilles fra H. carnosa ved de Grupper af meget stærkt 
fortykkede og med smukke, grenede Porekanaler forsynede Paren- 
kymceller, som forekomme i Bladstilkens extravaskulære Paren- 
kym, besidder en Korkdannelse ganske som H. carnosa , og jeg 
skal derfor ikke opholde mig ved den. 
Ficus- Arter. 
(Fig. 2.) 
Af Slægten Ficus har jeg fundet Kork hos F. Dæmonum , 
rubiginosa , stipulata og Cooperi. De tre førstnævnte stemme 
overéns deri, at den korkklædte Bladstilk er brun af Farve, 
medens den er hvidgraa hos F. Cooperi ; af hine udmærker F. 
stipulata sig derved, at Korken træder ud paa Bladribbernes 
Underside 1 ). Alle af mig undersøgte Arter danne deres Kork 
J ) Forekommer tydeligst paa Bladene af de af Gartnerne saakaldte 
• Frugtgrene«. 
