186 
vistnok ikke betvivles, at disse ejendommelige Smaaplader ere 
Brudstykker af den Krands af pyramide- eller kegleformige Torne, 
hvormed hver enkelt af den verticil la te Hales Led eller Ringe 
ender hos Slægten Schistopleururn , saa at det altsaa er til denne 
Slægt, at Lunds Hoplophorus euphractus bliver at henfore; og 
denne Slutning, som Undersøgelsen af disse Hale-Torne eller 
Hale-Vorter umiddelbart forer til, bestyrkes middelbart ved den 
Omstændighed, at blandt de i E s c r i v a n i a - Hulen udgravede 
Pandser-Brudstykker ikke findes nogetsomhelst, som kunde have 
udgjort en Del af et sammenhængende Ror eller Hylster, ligt det, 
hvormed Halen ender hos alle Glyptodonter undtagen netop hos 
Schistopleururn. 
Tidligere Undersøgelser have allerede gjort os bekjendt med 
tre Arter af denne Slægt; men jeg maa anse Lunds « Hoplophorus 
euphractusn eller, som den for Fremtiden bor kaldes, Schistopleu- 
rum euphraclum for at være forskjellig fra dem alle. Jeg skal forst 
sammenligne den med den bedst kjendte af de andre Arter, 
nemlig Schistopleururn typus Nod. 1 ), for hvis Vedkommende jeg 
ikke har været indskrænket til alene at domme efter de i Litera- 
turen foreliggende Beskrivelser og Afbildninger, men tillige har 
kunnet holde mig til en fortræffelig, fra Pariser-Museet tilbyttet 
Gibs-Afstbbning af Hovedskallen af det der opstillede Skelet af 
dette Dyr, den selv samme, som Gervais har afbildet 2 ). 
l ) Til en Tid, da Burmeister ikkun kjendte No dot s Værk om Schisto- 
pleuruvi typus af Anmeldelser i forskjellige Tidsskrifter, beskrev han 
i 1ste Bind af «Anales del Mus. piibl. de Buenos Aires« (S. 75) en 
«Glyptodon spinicauduso . Efter senere at være kommen i Besiddelse 
af det nævnte Værk, erkjendte han, at dette Dyr var det samme som 
det, Nodot havde beskrevet; men da han ikke fandt dennes Arts¬ 
navn betegnende eller vel valgt, og heller ikke længere var fornojet 
med det, han selv tidligere havde brugt, gav han nu Dyret et tredje 
Artsnavn og kaldte det «Glyptodon asper». Jeg foretrækker imidlertid, 
i Overensstemmelse med den almindelig fulgte Regel, at lade det be¬ 
holde sit ældste Navn. 
a ) Zoologie et Paléontologie générales. Paris, 1867—1869, S. 146, Tab. 
XXXVII, Fig. 1 — 2. 
