201 
Reichert har derimod af et ham foreliggende Craniefragment 
ment at kunne slutte, at Næsebenene have været rudimentære 
hos Glyptodonterne ! ). Af det Omrids af Escrivania-Craniet, som 
er givet paa Side 190, ses det med al onskelig Tydelighed, at 
Næsebenene hore til de storste Ben i Hovedskallen og til Eks. 
ere betydeligt storre end Issebenene; de naa bagtil lidt ud over 
en Linie, som kan tænkes trukken mellem Postorbital-Udvæk- 
sterne, og deres skælformige Som med Pandebenene danner der 
en stærk, Conveksiteten bagtil vendende Bue. Af Soramene 
mellem Næsebenene og Overkjæbebenene samt mellem disse og 
Taarebenene er der, som Figuren S. 190 viser, kun hist og her 
mere eller mindre lydelige Spor tilbage. Saa meget kan imidler¬ 
tid ses, at den faciale Del af Taarebenet, som ligger udenfor 
og foran Ojehulen er forholdsvis meget mindre end hos de nu¬ 
levende Bæltedyr, hvad der tor ansees for at være en naturlig 
Folge af den stærke Forkortning af Snude-Partiet, ligesom det 
ogsaa er derved, at det bevirkes, at Overkjæbebenet kun med en 
smal Portion kan skyde sig op mellem Taarebenet og Næsebenet. 
Grændserne for Issebenene og Tindingebenene ere, som det vil 
ses af den omtalte Figur, de tydeligste af alle, og de vise, at 
Issebenene ere forholdsvis smaa og mindre end Tindingebenene, 
hvad heller ikke stemmer med Forholdet hos .de nulevende 
Bæltedyr. 
Vi skulle nu gaa over til den anden af Dr. Lunds brasi¬ 
lianske Glyptodonter, hans «Hoplophorus meyeri». 
Paa et Par ubetydelige Brudstykker nær hidrorer i ovrigt Alt, 
hvad Dr. Lund har fundet af denne Art, fra en og samme Hule, 
Overdelen af dette Cranium er sonderslaaet, og betydelige Restaura¬ 
tioner have været nødvendige; imidlertid viser den efter det restau¬ 
rerede Cranium udforte Figur Forholdet omtrent som Huxley har 
fundet det. 
*) Arcli. f. Anat., Physiol. etc., von Reichert und Du Bois-Rey- 
mond, 1865, S. 336. 
