221 
dog ikke flere end mellem fem og seks hundrede enkelte lose 
Smaaplader og omtrent fyrretyve Pandserstykker, af hvilke de fleste 
dog kun bestaa af nogle faa Smaaplader, og selv det slorste kun 
maaler omtrent 20 Centimetre i Quadrat. Dette forholdsvis ikke 
betydelige Materiale, som utvivlsomt hidrdrer fra flere end ét 
Pandser og muligvis kan være de sparsomme Rester af hele fem, 
vanskeliggjor i hoj Grad Beddmmelsen af Forskellighederne, som 
Smaapladernes Skulptur, Form og Tykkelse frembyde. Under 
disse Omstændigheder skal jeg indskrænke mig til nogle faa 
Bemærkninger om disse Pandserlevninger og kun lidt nærmere 
omtale de foreliggende Stykker af en Haleskede, saasom disse 
kun ere ganske kort omtalte, og slet ikke afbildede i Dr. L u n d s 
Afhandlinger 1 ). 
De ikke mange af denne Slags Stykker, som ere fundne i 
Lapa de Bahu, have (maaske med Undtagelse af et enkelt, 
der kan være blevet splinlret ved Udgravningen) aabenbart ligget 
i Hulens Jordlag i samme Stand, i hvilken de nu ere, og passe 
aldeles ikke sammen til et Hele. Det er derfor vanskeligt at 
sige, om det er Levninger af en eneste eller af flere Haleskeder, 
som foreligge i disse Stykker, dog er jeg tilbojelig til at antage 
det Sidste. De ere imidlertid i alt Fald tilstrækkelige til at 
/ * * 
*) Det er disse Stykker, som i Begyndelsen af Dr. L u n d s Efterforskninger 
bragte ham paa den Formodning, at det af ham opdagede Kæmpedyr, 
Platyonyx , havde baaret et mere eller mindre fuldstændigt, men over¬ 
ordentligt tykt Pandser (se: »Blik paa Bras. udd. Dyrev.« 2 Afhandling, 
S. 25, Noten og 3Afh., S. 15—16). At han senere kom til Erkjendelse 
af, at det var Dele af et Glyptodont-Pandser, er allerede forud berort 
(S. 170). I Forbigaaende skal jeg endnu minde om, at i hvor vel 
Lund tog fejl i at henfore de her omtalte Pandserrester til Platyonyx- 
Slægten, lykkedes det ham senere baade hos dette Kæmpedyr og hos 
Slægten Coelodon at paavise et Slags Pandser, som dog hos disse to 
Slægter neppe har bestaaet af mere end smaa Benknuder, der laa 
spredte i Huden uden at berore hinanden (se: »Meddel. af det Udbytte« 
etc. S. 21). En Snes Aar senere opdagede Burmeister et noget 
fuldstændigere Pandser hos en Mylodon -Art (se: Anales del Museo 
piibl., Tomol, p. 173, tab. V, f. 8, fremdeles Rei c h erts og Du Bois- 
Reymonds Archiv for 1865, S. 334, samt en Notits af mig i samme 
Tidsskrift, Aarg. 1866, S. 414). 
