272 
r 
Bygning som hos fbrstnævnte, altsaa en karbundtforende, emer- 
gensagtig Vævsvulst, hvis secernerende Epidermis bestaar af 
smalle, prismatiske, tangentialdélte Celler, ligesom hos Prunus 
og Ricinus. Jeg skal ikke opholde mig videre ved dette Organ, 
men endnu bemærke, at der hos Cnidoscolus forekommer meget 
store, paa en svag, temmelig smaacellet «Bulbus» staaende til¬ 
trykte Brændehaar saavel paa Bladstilken, som paa Bladribberne. 
Disse Brændehaar cre ganske overordenlig tykvæggede; deres 
Fasthed og Storrelse gdr det ingenlunde vanskeligt at tage et 
tyndt Længdesnit af dem; man vil da sé, at Cellevæggen (de ere 
naturligvis éncellede) bestaar af en meget tyk, kutikulariseret, af 
talrige fine Lag sammensat ydre Dél og et indre, af Cellulose 
bestaaende Lag. Ligesom hos Neldens store Brændehaar er 
disses Spids kugleforinig oppustet 1 ). 
O malanthu s p opulifolius. 
Paa samme Sted som hos Hura og Cnidoscolus finde vi hos 
Omalanthus en sukkersecernerende Kirtel. Dennes Epidermis 
deles ved Tangeritialvægge, men langt fra saa regelmæssig, som 
hos de to nævnte Planter: de ved Tangentialdelingerne opstaaede 
Celler adskille sig kun lidet fra det underliggende Parenkym, 
saa at Præget af en egenlig Epidermis, der dog var bibeholdt 
hos de to ovenfor nævnte Planter, her er udvisket. Det secer¬ 
nerende Vævs Kutikula er tyndere end den almindelige Overhuds. 
Den hos 
Stillingia sebifera 
forekommende nektarafsondrende Kirtel svarer i Stilling ganske 
til den hos forrige Plante omtalte; men den secernerende Epi¬ 
dermis er som hos Uura . 
*) Ilos Cnidoscolus napææfolius findes der i Bladstilkens Parenkym en 
Mængde Krystalgrupper af oksalsur Kalk. En stor Dél af dem ere 
ved tydelige Cellulosetraade ophængte ved Cellevæggen, 
saaledes som Rosanoff og flere, hvoriblandt ogsaa jeg selv, tidligere 
har beskrevet det for andre Planters Vedkommende (cfr. «Nat. For. 
vidsk. Medd.», 1874, S. 121, samt 1875, S. 51). 
