274 
Cellegruppe, og samtidig hermed kan man iagttage, at en (paa 
Længdesnit) bueformig 1 ) Cellezone underneden det «secernerende» 
Parti udmærker sig ved sine radialstrakte Celler, i hvilke der 
optræder 2 ) Tangentialvægge. Disse forkorke endelig tillige med 
Overhuden paa Vortens ovre Dél og det dér værende, ikke 
(•secernerende« Parenkym, medens det «secernerende» destrueres 
og ved sin Bortfjernelse frembringer en Hulhed i Spidsen af 
Vorten. Jeg forklarer mig nu disse Forhold saaledes. Vorten 
er (rimeligvis) et extrafloralt Nektarium (sandsynligvis) af samme 
morfologiske Betydning som Ricinus -, Hura- og Sambucus -Kirtlerne 
m. fl., altsaa en Emergens 3 ). Naar dens secernerende Virksom« 
hed er ophort, visner det nektarproducerende Væv bort, og det 
derved fremkomne Saar dækkes af et Korkplaster, hvis Dannelse 
allerede var begyndt, noget forend Saaret opstod. 
Udviklingshistorien, der straks vilde klare os cNektariernes« 
morfologiske Værdi, har jeg desværre ikke kunnet gennemgaa 
formedelst Mangel paa yngre Stadier. 
20. Roumea floribunda. 
Paa Randen af Bladpladen nede ved Stilken forekommer der 
hos Roumea floribunda en kirtelagtig Vævsvulst paa hver Side af 
Stilken. Et Gennemsnit af den viser, at den er overtrukket 
med en Epidermis, som bestaar af smalle, prismatiske (ikke 
langentialdélte) Celler, ganske som vi ere vante til at sé en 
secernerende Overhud bygget paa saa mangfoldige andre Steder 
(sé ovenfor), men en virkelig Sekretion har jeg ikke sét finde 
Sted. Disse Kirtler ere analoge med Tænderne i Randen af 
J ) Konkaviteten vender udad imod Epidermis. 
2 ) Rækkefølgen er centripetal i Forhold til Bladstilkens Akse. 
3 ) At den ikke kan være en Stipeldannelse, forekommer mig at fremgaa 
blandt andet deraf, at der undertiden forekommer to over hinanden 
paa den ene Side af Bladstilken. Mangelen af Karbundt kunde ogsaa 
tages i Betragtning, ihvorvel dette ogsaa kan iagttages hos enkelte 
Akselblade [Cruciferaceæ, sé Orsted: Tilbageskr. Metam.; N. F. V. M. 
1868, S. 134). 
