291 
saadan, eller Overgangen i de nærliggende Basaltpartier, hvis 
det er et Lag. Hvilken af disse Opfattelser end fremtidige 
Undersøgelser ville vise at være den rette, saa er det dog kun 
en Bisag; thi der er Intet iveien for, at en eller flere Meteo¬ 
riter ligesaa godt kunne være faldne i en eller to Basaltgange 
som i et Basaltlag, og, betragtet fra den anden Side, er der 
ikke stor Forskel paa en Basaltgang og et Basaltlag; thi det 
antages jo i Almindelighed, at den Masse, der er afleiret som 
et Basaltlag, oprindelig er bragt op til Jordens Overflade i en 
mere eller mindre flydende Tilstand gjennem Spalter, eller som 
de senere efter Udfyldningen kaldes «Gange«, og enten man saa 
antager, at Jærnet er fort op med Basalten eller ad kemisk Vei 
udskilt i den, kan dette lige saa godt være sket i en Gang som 
i et Lag. Hvad der derimod er Hovedsagen, er den Maade, 
hvorpaa Jærnet forekommer i Basalten. 
Under sit korte Ophold paa dette Sted i 1870 havde Pro¬ 
fessor Nordenskiold ikke Leilighed til at undersoge dette 
Forhold noiere; han iagttog kun, at der i en fodhdi Basaltryg 
(paa Kortet Basaltgang) 16 Meter fra den storste af de lose 
Jærnmasser fandtes lindse- eller skiveformede Partier af Jærn 
tilligemed smaa Jærnkorn. Dr. Nauckhoff, der som Geolog 
ledsagede Expeditionen i 1871, havde derimod bedre Tid og 
Leilighed til at undersoge dette Sted noiere, og i hans ovenfor 
citerede Afhandling har han gjort rede for de Resultater, hvortil 
han er kommen. Af disse skal her fremhæves, at han angiver, 
at Jærnet findes i en Basaltgang, og at han ved Hjælp af et Par 
Sprængninger viste, at det gedigne Jærn fandtes i Basalten dels 
som storre ellipsoide Klumper og dels som smaa Kugler og fine 
Korn. Foruden gedigent Jærn fandt han ogsaa, at forvitlret Jærn, 
som Bindemiddel for Basaltgrus, dannede en Breccie, der »fore¬ 
kommer så val i ytan som långre ned och upptråder stundom i 
form af smala ådror, formodligen sprickfyllnader»» 14 ). Angaaende 
lf ) Nauckhoff, 1. c. S. 9. 
19 * 
