302 
93. S. lunulatus Meig. 
Meig., Syst. Beschr. III, 299, 39. — Schin., Fn. Austr. I, 
303. — Scæva Zett., Ins. Lapp. 600, 7. — id.. Dipt. Scand. II, 
731, 34. 
Af denne Art er der kun taget et Exemplar, en Han, Nunna- 
sarnaiisak ca. 68° N. Br. (Kolthoff). 
Geogr. Udbr.; Nordamerika og i Mellemeuropa i Bjærgene over 
en vis Højde. 
94. S. tarsatus Zett. 
Scæva Zett., Ins. Lapp. 601, 12. — id.. Dipt. Scand. II. 730, 
33. — Syrphiis Stæg., Grønl. An ti.. Nat., Tidsskr., 2den R., B. I, 
360, 27.— Schiødte, Tillæg til Rink: Grønland etc. 68.— Schin., 
Fn. Austr. I, 302. — Scæva lunulata Zett., Ins. Lapp. 600, 7, 
Obs. — Scæva dryadis Holmgr., Ins. Spits., Kgl. Vet. Akad. Handl., 
B. 8, Nr. 5, 1869, 26. — id., Ofvers. Kgl. Vet. Akad. Fbrh., 29de 
Aarg., 1872, Nr. 6, 100. — id., Ins. Nov. Seml., Ent. Tidskr., 
Aarg. 4, 165, 8. 
Almindelig langs hele Vestkysten, Ilua, Nunarsuak (Fru Lund¬ 
holm), Julianehaab (Kolthoff), Ivigtut (Kolthoff, Forf.), Tigsaluk, 
Sermiliarsukfjord, Tassiusak, Neriafjord, Kvanfjord, Manermiut, Syd¬ 
ostbugten (Forf.), Aulatsivik, Nunnasarnausak ca. 68° N. Br., God¬ 
havn, Patoot (Kolthoff), ofte i stort Antal. Arten er meget varie¬ 
rende baade i Størrelse og med Hensyn til Bagkroppens Baand og 
Benenes Farve. Størrelsen har jeg funden varierende mellem 11 
og 6,5®"", dog sjælden saa lille. Bagkroppens Baand ere temmelig 
brede hos Hannen, hos Hunnen ere de noget smallere, men variere 
hos dette Køn noget i Bredde, indtil at være helt forsvindende: 
hos Hannen ere Laarene sorte til henimod Spidsen, Tarserne sorte¬ 
brune eller sorte, og Bagtibierne have en mere eller mindre tydelig 
mørk Ring; hos Hunnerne ere Benene i Almindelighed lysere, idet 
kun Laarenes Basis er sort, undertiden dog i større Udstrækning, 
og ikke sjældent mangler den mørke Ring paa Bagtibierne helt, 
men alle disse Varieteter ere forbundne ved jævne Overgange. Den 
