338 
59. Lestris longicaudata. 
^^Kjogvi. Under Forbitrækket For- og Efteraar træffes den 
temmelig almindelig; jeg har set den i store Flokke sammen med 
Lestris pomatorhina paa Nolsøfjord, søgende Føde langs Landet ved 
at kaste sig ned efter Smaafisk.“ 
cf ad. Nokø. 18 Maj 1896. Vinge 308. Hale^) 135. Tars 42 Mm. 
9 ad. Nokø. 18 Maj 1896. — 302. ~ 139. — 41,5 — 
60. Lestris pomatorhina. 
^^Kjogm. Den ses jævnlig For- og Efteraar paa Forbitræk, 
men standser dog sjelden her i længere Tid. Ligesom Lestris 
parasitica søger den sin Føde ved at jage Tateraken.“ 
c? ad. Nolsø. Septbr. 1893. Vinge 349. 
HaleO 137. 
Tars 55,5 Mm. 
cf imm. Nolsø. 2 Oktbr. 1895. — 
351. 
- 142. 
— 51,5 — 
9 ad. Ved Nolsø. 8 Maj 1896. — 
355. 
- 138. 
— 55 — 
9 ad. Ved Nolsø. 8 Maj 1896. — 
353. 
- 146. 
— 50,5 — 
61. Lestris catarrhactes. 
„Skuvur, skugvur. Den har tidligere været udbredt over en 
stor Del af Færøerne, nu er den saa stærkt indsvunden, at den 
maa siges at være ved at dø ud. Ankomsttiden er Begyndelsen 
af April, men den ses kun sjelden ved Nolsø. Det hænder, at den 
overfalder Lunder, som ligge paa Vandet, ved at styrte sig ned 
paa dem og hugge dem ihjel. I det hele er det en mindre sky 
Fugl, der let lader sig lokke nær, naar man udkaster Fiskelever 
fra Baad. Den gør ingen Skade her, og skønt den bliver skudt, 
naar man træffer den^), er det dog ikke i den Hensigt at udrydde 
den. — Der har tidligere været Præmie paa den, men den er i 
den senere Tid afskaffet.^ 
I Svabo’s Manuskript findes de første sikre Efterretninger 
om Storkjovens Tilbagegang paa Færøerne: „Ungen er en meget 
god og dejlig Spise, og skal, for en rum Tid siden, have været 
en stor Herlighed for visse Gaarde for Mængdens Skyld. I Skuøen 
skal man fordum have fanget, efter Beretning, 6000 aarlig. Man 
besøgte dem strax de vare udklækkede, og skar det yderste Leed af 
Vingen, for at være vis paa dem, naar de vare nogenledes voxne, 
Maalet er af næstyderste Styrerpar, der hos Lestris longicaudata er 
166—196 Mm., hos L. pomatorhina 67—95 Mm. kortere end yderste. 
Skrevet i 1896. 
