368 
fjereue, hele Rygsiden (fra Baghalsen) og, i ringere Grad, Krop¬ 
siderne. Af de tolv færøske Stære have nogle faa ren eller saa 
godt som ren grøn Farve paa Hovedets Overside og Struben; her¬ 
fra kan paavises alle Mellemfarver indtil den næsten ublandede 
rødlige Purpurfarve (hos ét Individ; ^ Septbr.). Øredækfjerene 
ere i Reglen grønne, undertiden kun grønne ved Roden og stærkt 
purpurfarvede i Yderhalvdelen, hos ingen rent purpurfarvede i hele 
deres Længde. Enkelte Fugle have Rygsiden grøn, i det højeste 
med yderst svagt Anstrøg af rødt; Modsætningen dannes af Indi¬ 
vider med hele Rygsiden (fra Baghalsen) stærkt rødligfarvet. Bag¬ 
ryggen dog altid i svagere Grad end Forryggen; mellem disse to 
Extremer findes alle Overgange, dels i Farvens Styrke, dels i dens 
Udstrækning (exempelvis; rødlig Forryg, grøn Bagryg, rødlige øvre 
Haledækfjer, undtagen de allerlængste og bageste, der altid ere 
overvejende grønne). Farven paa Kropsiderne vexler fra blaagrønt 
til grønlig staalblaat, nu og da med kendeligt Anstrøg af violet 
Purpurfarve. — Danske Stære, deri indbefattet gennemtrækkende 
( 0 ; fyrfaldne) Fugle, vise de samme individuelle Afvigelser. Hos 
begge Former ere Farveændringerne uafhængige af Kønnet og, saa 
vidt det kan bedømmes, af Fuglens Alder. ^) 
^) Stærens Farveændringer have i det sidste Aarti givet Anledning til en 
Del mere eller mindre usikkert begrundede Hypotheser og Art-Speku¬ 
lationer. Efter Sharpe’s Anskuelse (jvf. Catal. Birds Brit. Mus., 
Vol. XIII, 1890, p. 29—30) har den vestevropæiske Ynglefugl grønt 
Hoved (O: Pande og Isse), grøn Strube, grønne Øredækfjer, staalblaa 
eller grønblaa Kropsider; den sibiriske {"St. membie?’i» Sharpe) rødlig 
purpurfarvet Hoved, Strube og Øredækfjer, violet purpurfarvede Krop¬ 
sider; men: «It may well be that a species exists in Eastern Europe 
which has a purpie head and throat and green ear-coverts (altsaa 
en Mellemform mellem vestevropæisk og sibirisk Stær, kun forskellig 
fra denne ved de grønne Øredækfjer), and that this bird migrates 
westwards and southwards in winter, and that members of them stop 
in England and mate with our indigenous birds, which have in con- 
sequeiice been made to vary more or less in the direction of a purpie 
head and throat.« De yderst almindelige Farveændringer blandt 
vestevropæiske Stære ere altsaa, efter Sharpe’s Formodning, Resul¬ 
tater af Blanding med en østevropæisk Ynglefugl. Hypothesen 
brister overfor St. faer., der viser de samme Farveændringer som 
