371 
juv, 1,67. Det vil sige: St. faer. juv. har som Geimemsnitslængde 
af Vingen 125,3 Mm., som Middelmaal for Afstanden mellem Spid¬ 
serne af 1ste og længste Haandsvingfjer 71,3 Mm., men denne 
Afstand vilde, hvis 1ste Svingfjer var lige saa stærkt forkortet som 
hos St. vulg. /wv., være 74,9 Mm. — Følgende almindelige Kesultat 
er hermed givet: I Forkortelsen af 1ste Haandsvingfjer er St. vulg. 
ad. naaet videst 
= 1,52), nærmest den følger St. faer. ad. 
(1,60), derefter St. vulg. juv. (1,67) og endelig St. faer. juv. (1,76). 
Det ses, at lige saa langt som St. faer. ad. i denne Henseende er 
naaet nd over det Udviklingstrin, der betegnes ved den typiske 
Stærs Ungedragt, lige saa langt staar den, i samme Punkt, til¬ 
bage for den typiske Stær i udfarvet Fjerdragt. 
Af de ti St. faer. juv. ere kun tre i ren eller næsten ren 
Ungedragt. Hele Fjerklædningens Farve, navnlig dog Bugsidens, 
er meget mørkere end hos nogen af de danske Ungfugle, jeg 
hidtil har set. Fra Christiania-Museet er imidlertid sendt mig en 
norsk Ungfugl af nøjagtig samme Farve som de færøske, og end¬ 
videre en ikke fuldvoxen Unge, der i saa Henseende indtager et 
Mellemstandpunkt mellem danske og færøske, skønt nærmest ved 
disse sidste. — Disse faa Kendsgerninger kunde maaske tyde 
paa, at Stærungen som Kegel er mørkere (o: kraftigere farvet) 
under nordligere Breddegrader: i Danmark kan muligvis træffes 
„mørke“ Ungfugle, fra Norge ere de altsaa paaviste, og hvad 
endelig Færøerne angaar, erklærer Petersen, at „alle“ unge 
Stære ere „lige saa mørke“ som de fra Nolsø sendte. — 
— Den udførlige Sammenligning af de to Formers Ydre har 
vist følgende: 
Færøernes Stær er en meget gammel geografisk Eace. Den 
røber sin høje Alder som saadan ved i Størrelsen af yderste Haand¬ 
svingfjer at staa paa et Udviklingstrin, der forlængst er overskredet 
af Artens typiske Form eller højst endnu træffes som en Undtagelse 
hos denne. Den er bleven paavirket' af Øernes Naturforhold og 
24=*= 
