141 
strækkelig vel adskilt, navnlig fra Psainmechinerne, til at be¬ 
grunde Opstillingen af en egen Slægt (^Psilechinus milii), hvortil 
muligen ogsaa E. semituberculatus bliver at henfore.*) 
Blandt de polypore (toxopneuste) Echini skjelnes i Des. 
Syn. mellem Toæopneustes, Sphæriechinus og Loxechinus. Denne 
sidste — som i Des. Syn. paa en mindre naturlig Maade er 
skilt fra l'oxopneustes \ed lleliocidaris — udmærker sig fra Toxo- 
pneustes egentlig kun ved Poreparrenes storre Antal og mere 
horizontale Stilling, et Forhold som vexler en Deel indenfor 
samme Art, f. Ex. hos Toxoimeustes lividus eller drobachiensis. 
At „Porehuerne adskilles ved parallelc Knuderækker^, er ikke 
noget for Loxeehinerne eiendommcligt, men gjenfindes hos 
Toxopneusterne. Skjdndt jeg derfor troer, at det vilde været 
nok saa heldigt ikke at have opstillet E. porosus Val. som Typ 
for en egen Slægt, antager jeg dog, at man kan beholde den 
indtil videre, men det er ikke usandsynligt^ at man vil lære 
al kjende Arter, som i Henseende til Porernes Antal og Stilling 
danne Overgangen mellem Toxopneustes og Loxechinus. Til 
denne sidste vil iovrigt ogsaa blive at henfdre E. purpuratus 
Stimps. B* S. fra Californien, saa at Loxechinus-(jv\i^pQ,x\ altsaa bliver 
charakterislisk for Amerikas Vestkyst. Iovrigt finder jeg kun 
7 — 9 og ikke 9—10 Porepar i hver Bue hos L. porosus {L. 
albus Ag. Des. C. R.) saavelsom hos L. purpuratus. 
Slægten Sphæriechinus Des. Syn. charakteriseres foruden ved 
sin Habitus — i hvilken Henseende de talrige ligestore Knuder 
især spille en Rolle — ved de dybe Indsnit i Skallen om¬ 
kring Mundaabningen; det er derimod med Urette, at den i Des. 
Syn. charakteriseres ved Porebuer paa fire Par for hver Ambu- 
lakralplade i Modsætning til Toxopneustes.^ „som har mindst 5“. 
Det er formodenlig denne Yttring, som har foranlediget Duj. 
Hupé til at begaae den meget alvorlige Feil at sætte den nor¬ 
diske E. esculentus L. (E. sphæra Miill.), som aldrig har meer 
’) See (let foregaaende p. 94. 
