173 
Formen er flad, uden at Skallen derfor er (ynd eller Ran¬ 
den videre skarp, lidt fordybet mellem l^ygbladene, afrutidet- 
fcmkantet, saaledes at Omridset endog er ganske svagt lappet eller 
bdiget, og at Ragranden ikke dannes af en tilnærmelsesvis ret 
Linie, men af to i en stump Vinkel paa c. 130“ sammenstddende 
Linier, hvilket ogsaa undertiden, skjdndt sjeldnere, kan være Til¬ 
fældet hos E. jjanna og derfor maaskee heller ikke er charakte- 
rislisk for den foreliggende Art. Madreporpladen og Munden 
have en fuldkommen central Beliggenhed. Ambulakralhladenc 
ere brede, indbyrdes lige lange (deres Længde er c. af Ra¬ 
dius), lidt mere lukkede, end det pleicr at være Tilfældet hos E. 
parma; deres rillede Sidedele (d, v. s. det af Fodporerne og de 
disse forbindende Tverfurer optagne Bælte) ere hver for sig lige- 
saa brede som det kornede Midlbælte, medens de hos E. parma 
ere meget smallere end dette ; ligesom hos den nævnte Art fortsæt¬ 
tes de af nogle spredte Porepar, der divergere ud imod Skallens 
' Rand. Der er 4 Genilalporer; den lille Analaabning ligger i 
selve Skallens Rand. Forsaavidt er Alt endnu væsentlig som hos 
en Echinarachnius, men vendes den om og betragtes fra Bugfla¬ 
den, da vil man see, at Ambulacralfurerne forholde sig ganske 
anderledes. Medens nemlig hos Echinarachnierne Hovedfuren 
lober i lige Linie til Randen, men i en xifstand fra denne, som 
omtrent er lig med af dens hele Længde, afgiver to under eti 
spids Vinkel udgaaende lige Sidegrene, der undertiden atter 
kunne afgive hver en lille Green tæt ved Randen*), saa dele de 
sig her allerede i en Afstand fra Munden, som er lig med V 4 af 
Radius, ga ffe 1 fo r ni i g t i to under en spids Vinkel divergerende, 
noget bugtede Grene, som atter forgrene sig dichotornisk en 
eller to Gange i Nærheden af Randen. Dette Forhold minder — 
blandt de nulevende heelrandede Scutelliner — nærmest om Den- 
draster excentricus, dog med den Forskjel, at Forgreningen hos 
denne Art er meget stærkere, og at Delingen begynder meget 
’) Smign. Agassiz Mon. Sent. t. 20 f. 2, 8 og 13. 
