176 
Længde indeholdes flere Gange i det forreste Pars, og med det 
forreste uparrede Ambulacrum nedsænket i en dyb og bred 
Fure, — altsaa umiskjendeligen en Art af den senere i Ag. Des. 
C. R. opstillede eller dog ialfald nærmere begrundede Slægt 
Scfiizaster. Skjdndt Afbildningen kun synes at vise 3 Genital¬ 
porer, tillægge de den dog i Beskrivelsen det sædvanlige Antal 
men Arachnoides placenta. Blv. Sciit. p. 216 sondrede mellem Æ. parma 
og Rumphii^ til hvilken sidste Rumphs Figur henfortes; af den korte 
Beskrivelse frerngaaer egentlig ingen anden Forskjel end at Ambulakral- 
bladene bos E. Rumphii skulde være endnu bredere end hos E.parma, 
deres Grene mere buede, skjondt uden at forene sig i Spidsen. Des¬ 
mon li ns (1. c. p. 77) forenede igjen disse Arter og angav fremdeles 
det Indiske Ocean som deres Hjem. Da Agassiz udgav sin Monogra- 
phie af Scutellerne (p. 88—93), var det allerede velbekjendt, at der 
forekom Ecbinarachnier ved Nordamerikas Ostkyst (Labrador, Canada, 
Newfoundland), hvorfra han deels tik Exemplarer ved Lyell (hans E. 
parma), deels Exemplarer fra Grav under Navn af E. atlanticus. Om 
sin j&’. Bumphil indrommer lian, at den i de fleste Henseender ganske 
stemmer med E. parma-, han opstiller den dog som forskjellig fra 
denne, deels fordi E. Bumphii jo skulde være fra Amboina (hvilket vi 
have seet heroer paa en Feiltagelse; desuden vidste Ag. ikke, hvorfra 
hans eget Exemplar var), deels fordi han finder den foreliggende for- 
E. Bumphii stemmende med Blainvilles Beskrivelse. Som 
Forskjelligheder mellem disse 2 Arter anfores, at Ambulakrene hos E. 
Rumphii ere stærkere buede, Analaabningen vendt mere opad og Bag¬ 
randen mere eller mindre afstumpet istedenfor afrundet eller lidt frem¬ 
springende som YidS: E. parma Ved at sammenligne Agassiz’s Fi¬ 
gurer af disse 2 Arter (I. c. t. 20) vil man ogsaa komme til det Re¬ 
sultat, at E. parma skulde være lidt mere bred end lang, E. Bumphii 
lige bred og lang. Endelig har Agassiz E. atlanticus, violet, tynd¬ 
skallet, lidt mere bred end lang, forresten næsten kredsrund. Bagran¬ 
den lidt indbuet i Midten med Anus marginal i Indsnittet, Ambulakral- 
bladene med Tendens til at lukke sig. I Ag. Des. C. R. opfortes disse 
samme 3 Arter, men E. parma baade fra Canada, det indiske Ocean, 
Kamschatka og Tonga-Tabu, i hvilken Anledning Forfatterne meget 
rigtigt bemærke, at delle vilde være en hoist mærkelig geographisk Ud- 
bredning, hvis den bekræftede sig. Cray (Gat.) inddrog imidlertid sin 
E. atlanticus og vistnok med fuld Grund, men ogsaa han skjelnede 
dog imellem en E. parma med »Anus i Skalranden, med temmelig 
smalle Ambulakralblade og brede Porebælter, tiltagende i Brede mod 
Enden« og E. Bumphii med »Anus lidt over Randen, temmelig brede 
Ambulakralblade og smalle Poreræ.kker, neppe convergerende i Spidsen«; 
som Hjem for den sidste angives foruden det urigtige »Amboyna, Rumph« 
