180 
sentere dem. Saaledes er Forholdet f. Ex. mellem Cidaris pa- 
jnllata paa den ene Side og C. hystrix og affmis (Stokesii) paa 
den anden, hvilke 3 Arter tilhore en egen Typ indenfor Cidaris- 
Slægten, som, mig vitterligt, kun omfatter disse tre europæiske 
Arter; Echinus esailentus og E. melo; Toxopneustes drobachiensis 
og T. lividus; Echimis miliaris (virens) og E. parvituberculatus 
(pulchellus); Sputanyus purpureus og S. meridionalis; Echinocar- 
dium cordatum og E. mediterraneum{‘^)\ E. ovatum og E> gibbo- 
smn^), — medens Echinus Flemingii og Echinocyamus pusillus 
") Med Hensyn til flere af de her opregnede Arter er man neppe endnu 
ganske paa det rene med, om den middelhavske og den nordiske Form 
ere forskjellige Arter eller ikke; jeg har her holdt mig til hvad der for 
Tiden synes at være den herskende Anskuelse; kun {ox Echinus-Toxo- 
Arternes Vedkommende kan jeg af egen Undersogelse garantere 
Artsforskjelligheden. Storst synes Usikkerheden at være med Hensyn til 
de middelhavske Echinocardkim-kx\.cx\ Ag. Des. C. R. kjender 4 Arter 
derfra: Amphidetus cordatiis (Sicilien, Cette, Algier), A. gibbosus Ag. 
(Sicilien, Algier, »ditlére de VA. cordatus par l’ahsence d’un sillon am- 
• hulacraire antérieur; hord antérieur tres elevé. Fasciole interne étroit 
au sommet«), A. ovatus (Leske) (Algier) og A. mediterraneus ForLes. 
Alt hvad der er bekjendt om denne sidste er en kort Diagnose saaly- 
dende; »dorso convexiusculo; depressione snpplano; impressione scuti- 
formi, extremitate anali truncata impressa, cauda prominenti acuminata, 
ventre plano; area post-orali lanceolata. Long. lat. F/ 12 ", all. 
IV24", samt at den er nærbeslægtet med A. cordatus (Pt). — Gr. Gat. 
har 3 Arter fra Middelhavet: E. cordatum (Sicilien), E. mediterraneum^ 
blot optaget efter Forbes, og E. gibbosicm, optaget efter Agassiz. — 
Sars (Mh. Litt.) har ved Neapel faaet flere Exemplarer af en AmiAiide- 
tus, som han bestemmer som Amphidetus mediterraneus; den siges at 
»staae saa nær ved den nordiske A. cordatus, at man kunde fristes til 
at ansee den blot for en Varietet af denne; men medens alle de ovrige 
af Forbes angivne Artscharakterer ogsaa passe paa A. cordatus, er 
der een, som udmærker den middelhavske Form, nemlig det indtrykte 
eller stærkt coneave Analfelt, hvilket hos A. cordatus er ganske fladt. 
Skallens bageste og nederste i en Spids udlobende Ende er vel i Reglen 
altid mere fremtrædende end hos A. cordatus, hvor det samme Forhold, 
skjondt i ringere Grad, undertiden finder Sted«. Man vil heraf see, at 
ingen af de nævnte Forfattere paa een Gang har havt en E.gibbosum og 
en E. mediterremeum for sig, og der blev altsaa den Mulighed tilbage, 
at disse Arter kunde være een og den samme, uagtet den sidstnævnte 
idelig sammenlignes med E. cordatum, og den forstnævnte, som jeg ret 
strax skal paavise det, er nærmest beslægtet med E. ovatum. Jeg er 
bleven ledet paa denne Tanke ved et i Museets Residdelse værende 
