201 
mærker. Benytter man saaledes Toppladerries Forhold (^^appareil 
apicial compact^^ og ,jallongé^^ * * ), udelukker man Stenonia^ 
uagtet denne staaer Ananchytes saa nær, at man har næret Tvivl, om 
den var andet end en monstros Ananchyt. Manglen af ,,Fasciolæ^^ 
kan heller ikke benyttes til at afgrændse disse to Grupper; det 
samme gjælder om Formen af Fodgangene, som hos Micraster 
og Toxaster ikke ere mere ,,bladformige^‘ end hos Hemipneustes. 
Jeg troer derfor, at man ikke kan erkjende mere end een naturlig 
Gruppe i den hele Familie, som rigtignok træder op med et for- 
skjelligt Tidspræg ; den viser sig forst i Kridtets underste Etage 
(Holasler^ Toxaster)’. af de nulevende Slægter er der ingen, som 
gaaer tilbage til Kridtet; derimod optraadte 9 af dem allerede 
i den eocene og miocene Tid 
De Naturforskere, som i den Rækkefolge, hvori Dyreformerne 
komme frem efter hinanden i Jordens Udviklingshistorie, altid 
ville see et bestemt Fremskridt mod hoiere Former, maae erklære 
C 1 y p e a s t r i d e r n e (S c u t e 11 i d e r n e) for den fuldkomneste***) 
*) Enten stode nemlig de 4 Genitalplader umiddelbart op til hinanden, 
og Ocularpladerne danne en Kreds udenom dem igjen, eller disse 
Plader rykke paa Linie med hinanden og 2 af Ocularpladerne kile sig 
ind mellem de to Par Genitalplader. Denne Forskjel i Toppladernes 
Stilling har Des or paaviist baade i Galerit- og i Dysaster-Gvuppen 
og benyttet den i Systematiken. At Ananchyternes lineære Top- 
parii ikke kan betragtes som en Begyndelse til dets Spaltning hos 
Dysasterne, seer man bedst deraf, at ogsaa indenfor denne sidste Gruppe 
kan den samme Forskjel træde op (Des. Syn. t. 36 f. 1 a og 7 a). 
"") Spatangus, Hemipatagus ^ Eupatagus, Breynia, Brissus, Echinocardium, 
Toxobrissus (Kleinia), Brissopsis, Schizaster. 
Desor tilkjender Spatangerne Palmen som »le type le plus diversifié« og 
som den, der afviger meest fra den radiære og næ.rmer sig meest til 
den symmetriske Architektur. Jeg kan dog ikke i Straaleformcn see noget 
absolut fornedrende, der ubetinget stiller det typiske Straaledyr lavere 
end et andet, der i mindre hoi Grad bærer Straaleformcn til Skue. 
Heller ikke kan jeg forsone mig med den Anskuelse, at en Spatang 
eller Clypeaster i og for sig skulde være en hoiere, fuhikomnere Dyre¬ 
form end en Echinus, Diadema eller Cidaris, og jeg indseer ikke, hvad der 
skulde kunne siges til Fordeel derfor. Bedre vil man vel kunne gaae 
ind paa, at see en lavere Typus i de palæozoiske Echinider, dog kun 
i Kraft af den Theori, at en Oplosning i talrigere architektoniske Ele- 
