210 
er ogsaa en tro Gjengivelse af de nævnte Forfatteres latinske 
Diagnose S. 71: 
y^Ch. arcticus; lævissimus^ appendicibus cutaneis raris^ 
sparsis^ validis, subcy lindr ids, hasi vaginatis et corpore 
arcte adpressis^ apice pinnatis.^ 
Men idet Professor Nils son saaledes i Alt stdltede sig til 
sine Forgængeres Arbeider og deres Figurer (Tab. 3 fig. T og 0)5 
er han bleven vildledet ved dem og reproducerer, skjdndt næsten 
10 Aar efter disse, en besynderlig Feiltagelse eller Feiltydning, 
hvori de nævnte dygtige Naturforskere med Hensyn til denne Fisk 
unægtelig have gjort sig skyldige, rimeligvis fordi de kun have 
havt eet eneste Exemplar for sig og ikke have villet opskjære 
nogen Del af dettes Hud, men sandsynligvis dog ogsaa , fordi 
de ikke af Autopsie kjendte den Slægt af Snyltedyr, som, ved at 
bore sig saa dybt ind i Kroppen af Fisken og kun at lade en 
Del af Snylternes egen Krop udenfor dennes Hud, her har frem¬ 
kaldt Vildfarelsen. 
Som det af de ovenfor gjengivne Diagnoser vil sees, er det 
nemlig Hudvedhæng af en egen Form, der skulle udgjdre det 
Eiendommelige for denne noi diske Art, og hvorved den just som 
Art skulde paa en ioinefaldende Maade udmærke sig fra den 
ligeledes glatte, mellem Atlanterhavets Tangmasser levende Chir. 
pictus. Men disse kuriose Huddannelser, der saa vel og saa 
udfdrligen beskrives^) at være af en Pennefjærs Form, og som 
*) »Strodda på kroppen, utan ordning och utan symmetri forekomma: 1° 
små runda slemoppningar o. s. v. — ocli 2°, stora (de storsta ånda till 
7 _8mm långa) och tjocka, cylindriska eller något nedtryekta flikar, vid 
basen, stundom ånda till tredjedelen eller mera af hela sin långd, in- 
neslutna innom en egen skida, som år fastvuxen vid den ofriga huden 
och håller fliken tryekt intill kroppen; foiofrigt temligen mjuka och 
bojliga, ungefår som fenornas strålar, ock tvåsidigt, nåstaii som spolen 
på en pennfjåder, kantade med en mångd långa, smala, jemnbreda 
fransar, hvilka vanligen utgå parvis i små reguliera mellanrurn, som 
hår och der likna leder. På ena sidan af vårt exemplar finnas (se fig. 5, 
som forestålier ett stycke af sidan, 3 gånger forstoradt) 5 stora sådana 
llikar, den ena midt på ryggen, straxt framom fenan, men riktad snedt 
åt sidan och nedåt, i hvilken stålluing den qvarhålles genom den fast- 
vuxna skidan vid roten, de ofriga på sidorna — samt dessutom ett par 
