211 
en Fjer at have baade en Spole en Fane, den første trind, 
den sidste dannet af tynde, parvis samlede, og paa begge Sider 
af Spolens Spidse slillede Fryndsetraadc, hvis Bygning i Fasthed 
og Bdielighed fremdeles sammenlignes med Finnestraalerne, og 
som endeliget! ikke angives som umiddelbare Forlængelser af 
Huden, men derimod at være omklædte ved Boden af lange Hud¬ 
skeder, som strække sig hoit op paa dem, er c nemlig ikke 
andet end — de fremtrædende fjerformede Bagkroppe 
af Penneiler og navnlig af Pennella sagitla Linn., en 
meget karakteristisk Snyltekrebs netop for Cliir. piclus Cuv. 
At d isse Hudvedhæng ere tiltrykte (ad pres si) til Kroppens Si¬ 
der, er ogsaa disse Snylteres sædvanlige Stilling, og ligesom 
Mangelen paa al Orden eller Regelmæssighed i disse Legemers 
Fordeling paa Fiskekroppen antyder, at de vanskeligen kunne være 
eller bor ansees for ydre Dele af Fisken, saaledes minder netop 
denne Fordeling om de Pladser, hvorpaa disse Snyltere i Reglen 
forekomme paa Atlanterhavets Paddefisk. Skulde der kunne 
være nogen Tvivl tilbage om disse Legemers sande Natur, da 
vil den af sig selv falde bort, naar man betragter den specielle 
Figur (f. 5), der fremstiller et Hudstykke med en Gruppe af 
disse Vedhæng, i tredobbelt Forstørrelse, og som her gjengives. 
Det skulde være besynderligt, om 
ikke andre Naturforskere ligesaavel 
som jeg, havde opfattet den nylig ci- ' 
terede Figur som fremstillende en 
Gruppe af yngre og ældre Penneiler 
paa Huden; men derfor behøvede de 
rigtignok ikke at være bievne opmærk¬ 
somme paa den Omstærjdighed, at det er {)aa disse tremmede 
Vedhæng at netop Arten er bleven opstillet og atter reproduceret 
i den skandinaviske Fauna. 
Af samtlige Udtryk i den latinske Diagnose bliver der kun 
mindra på buken ocli strupen. På andra sidan tinnas blott 2, men 
ganska stora flikar, en mellan strupen och bukfenornas rot, och en 
vid roten af ryggfenan«. Anf. St. S. 78—79. 
