251 
nedersl paa Slraael med en Farve. Ligeledes er den almindelig 
som storre eller mindre Pletter paa Træstdd eller paa Brænde, 
som har henstaaet i nogen Tid udsat for Luften. Under Mikro¬ 
skopet ville i de fleste Tilfælde Tuer af confervelignende smudsig- 
grdnne Traade udgjore den mest idinefaldende Deel af denne 
Svamp, og man seer heraf at den horer lil en formrig Afdeling 
af Skimmelsvampene (Dematiacei Fries, Helmintliosporeæ Corda), 
livoraf dog hidtil kun en eneste Art*) er hieven underkastet en 
omhyggelig Undersøgelse. Myceliet derimod er mindre fremtræ¬ 
dende og er derfor, navnlig forsaavidt det findes i Værtplantens 
Celler, ganske blevet overseet. Dette og de forskjellige Slags 
Formeringsorganer skulle gjdres til Gjenstand for særlig Be¬ 
tragtning. 
Myceliet. Det primære (intramatricale) Mycelium har sit Sæde 
i Værtplanten umiddelbart under Overhuden og bestaaer af meget 
fine, svagt lysegule, kun V 200 —brede, bugtede og uregel¬ 
mæssigt forgrenede Traade, der i Mellemrum af meget vexlende 
Størrelse ved Tværvægge ere deelte i Led (f. 4 c, c', c"). Grenene 
ere ofte forbundne ved Anastomoser, og Celleindholdet er vandklart 
og viser i Regelen intet Spor til Kjærner^ Korn el. dl. Det 
secundære (exlramatricale) Mycelium voxer paa Overfladen af 
Værtplanten og er i enhver Henseende forskjelligt fra det fore- 
gaaende, Traadene ere bredere, meget mørkere af Farve, smud¬ 
sig olivengronne og bestaae af korte, ved Indsnoringer adskilte, 
ofte paa Midten indknebne, med 1—2 store kjærnelignende Lege¬ 
mer forsynede Led (f. 4 d, 31 a'). De danne ligesom en krybende 
Rodstok, hvorfra de lodrette Traade som Stængler skyde iveiret. 
Forskjellen mellem begge Slags Mycelietraade er især ioinefal- 
dende, naar de, som ofte er Tilfældet, forekomme deels indeni 
og deels udenpaa de fra Værtplantens Overhud udgaaende Haar 
") Stemphylium ericoctonum ■, see: Ueber einige neue oder weniger bekannte 
Krankheilen der Ptlanzen, welclie durch Pilze erzeugt werden. Von 
Dr. Al. Braun mit Beitrågen von Dr. P. Caspary und Dr. A. de Bary. 
1854 . 
