375 
eller som de fra oven af kunde hente med det spidse Næh nede 
i Marvroret, blev med den stdrste Begjærlighcd spist. Det var 
med en utrolig Lethed hver af disse to Fugle kunde blive flerre 
over en liere Tommer lang Marvpille i Grenstvkket mellem 
tvende Bladvinkler (et Inlcrnodium), og naar delte Grenstykke, 
gjennemsplintrct og laset hang ned fra Grenspidsen, var det med en 
overordenlig Fyrighed at Arheidet fortsattes over paa et andet Gren¬ 
stykke (Internodium). Det stdrste Antal af Grenstykker, jeg har 
seet Stillidserne afmarve paa en enkelt Dag under en Frihed af 2-4 
Timer, var 7-8, hvorved det er at bemærke, at Grenskuddenes 
Længde og Veddets Modenhed i sidste eller næstsidste Aars Skud 
kunde lægge ,ulige V''anskeligheder iveien for Udsplintringen. Tre, 
fire eller flere saadanne splintrede Partier, forbundne ved tynde 
Strimler af Barken eller Splinten kunde saaledes hænge ned fra 
alle Grenene og gave disse en saa fuldstændig Lighed med de 
ovennævnte i det Frie iagttagne Beskadigelser, at der ikke kunde 
levnes mig ringesle Tvivl om, at de skyldtes een og sammrne 
Aarsag/^ 
,,Da jeg er overbevist om, at mangfoldige Træk i de enkelte 
Dyrs og særlig i Fuglenes Levemaade og Lader ere afhængige 
af Erfaring, Belærelse og indbyrdes Undervisning, og da Stillid¬ 
sen til alle Tider har været erkjendt som en meget lærvillig Fugl, 
gjentager jeg, hvad jeg ovenfor bemærkede, at de ikke havde 
været samlidigen hos os og at den ene aldrig har været Vidne 
til den andens Lader. Saameget mere rnaa jeg ansee Gren- og 
Stængelmarv for al være en særdeles kjærkommen og eftersogt Spise 
for alle Stillidser.^ 
,,Til denne Iagttagelse knytter jeg endnu en anden, hvortil de 
samme tvende Stillidsfugle have givet mig Anledning og som an- 
gaaer ligesaameget deres sjælelige Evner som deres physiske.“ 
24’ 
