47 
13etragter man nu de Figurer, hvortil der henvises, saa maa 
det strax forekomme noget mærkeligt, at der kan tales om en 
„resterende Del“ af den primære Urnyregang; thi den primære 
Urnyregang forekommer ganske uanfægtet paa alle Figurerne; den 
„Afsnøring^, som skal tinde Sted fra Nyregangens Væg, har i intet 
af de fremstillede Snit (af to Larver paa henholdsvis 48 og 46 Mm. 
Længde) berøvet Nyregangen saa meget som en eneste Celle; det, 
der ses (i Fig. 14 og 15), er blot en Kontakt mellem to fra hinanden 
fuldkommen vel afgrændsede Dannelser, hvoraf den ene er et ganske 
uforstyrret, aflukket Rør {vg*, den „sekundære^ Urnyregang) og den 
anden en solid Stræng {rng, Miiller’s Gang); ja deres Elementer ere 
endog givne med saa forskjellig Tone, at hvis man ikke læste Texten, 
vilde man neppe falde paa, at den ene skulde være Derivat af den 
anden. Disse Figurer bevise saaledes i Virkeligheden siet ikke 
Rigtigheden af Fiirbringers Opfattelse, de støtte den end ikke; 
men derimod stemme de saa meget med det, jeg har funden hos 
Tritonerne, at jeg ved blot at holde mig til disse Figurer ikke 
kunde tage i Betænkning at hævde samme Udviklingsmodus for 
Salamandra som for Tritonerne. Spørgsmaalet maa blive, om man 
skal skjænke Texten eller Figurerne mest Tiltro, og dette Spørgs- 
maal kan vel ikke afgjøres ved at holde sig alene til det citerede 
Værk, der slet ikke gaar ind paa nærmere Undersøgelsesdetailler. 
Afsnittet om Amphibierne i „Excretionsorgane“ er jo imidlertid 
nærmest et Udtog af Filrbringer’s Habilitalionsskrift, et Arbejde, 
der giver en god Forestilling om den Omhu, hvormed Filrbringer 
er gaaet til Værks Hvad først Figurerne angaar, der ere de 
samme i begge Arbejder, læse vi her ([1] S. 99, Note 129), at de 
V) 1 en vis Modstrid med den Forsigtighed, som Filrbringer overalt i 
dette Skrift viser, staar den Lethed, hvormed han i «Excretiousorgane» 
(p. 36, 3) lader sine Resultater fra Salamandra have almen Gyldighed 
for Amphibierne i det Hele. Der forelaa dog dengang Udtalelser, om 
end noget vage, af Schneider (Centralbi. fiir die med. AVissensch. 
1876), som kunde tyde paa ganske andre Forhold hos Anurerne; og 
disse Udtalelser vare Filrbringer bekjendte, thi han citerer dem 
p. 30. 
