48 
ere bievne tegnede paa et Tidspunkt, livor Ftirbringers Opfattelse 
af Gangens Dannelsesmodus næppe endnu havde fæstnet sig; der 
er derfor al Grund til at forudsætte, at de gjengive Virkeligheden 
saa tro som muligt, det vil sige uden Paavirkning af den Opfattelse, 
som senere er kommen til Orde i Texten. Hvad denne angaar, 
finde vi i et Eésumé ved Slutningen af Skriftet (p. 118) en ganske 
lignende Fremstilling af Udviklingens Gang, som ovenfor er citeret 
fra „Excretionsorgane“; men p. 98 ff. findes den egentlige Doku¬ 
mentering gjennem de specielle Fund. Vi læse der først, at hans 
Materiale med Hensyn til Udviklingen af den Miillerske Gang var 
„ein sparliches, so dass es zwar ausreichte, um diese Entwickelung 
mit Sicherheit an einzelne Exemplaren zu beobachten, nicht aber 
um filr diese Eiuzelbeobachtimgen eine genauere Controle durch 
Untersuchung einer grosseren Eeihe von Exemplaren auszuuben.‘^ 
Derefter beskrives først det høje Epithel paa Kropvæggen af to 
Exemplarer A (c, 43 Mm.) og B. som ikke vise noget andet Anlæg 
til Miiller’s Gang; saa et Par Larver C, 1) (48 Mm.), hvor Anlæg 
til selve Gangen kan iagttages; hos C er paa højre Side det høje 
Epithel bugtet ind, og dertil slutter sig umiddelbart en Stræng, som 
snart (efter 4 Snit) „taber sig^'’ i den ventrale Væg af Kyregangen; 
venstre Side forholder sig som hos A og B, „Der damit gegebene 
Fund lasst der Erklarung zwei Moglichkeiten offen; entvveder ist der 
Miiller’sche Gang entstanden durch eine successive von vorn nach hinten 
gehende xlbschnilrung von der ventralen IVand des Vornierenganges 
oder er hat sich gebildet durch eine IVucherung von dem erhohten 
Peritonealepithel aus nach hinten, worauf er schliesslich mit der Wand 
des Vornierenganges verwachsen ist.“ Efter F.’s Mening udelukkes 
den sidste Mulighed ved Exemplaret D, hvor der paa højre Side 
findes en Bugt af det høje Epithel „olme indessen ganz vorn weitere 
Beziehungen zur Anlage des M. G. darzubieten; diese finden sich gleich 
darauf nach hinten (am nachst folgenden Schnitte) indem hier der 
solide Strang, welcher die Anlage des M. G. darstellt, direct dem 
* 
erhohten Peritonealepithel anlagert, olme aber seine Selbstandigkeit 
ihm gegeniiber aufzugeben; hoch weiter nach hinten (am darauf 
