161 
i et ganske tomt Bæger. Den indspringende Del af Bægeret er 
meget stærkt udviklet hos Camp. Integra (Fig. 14—16). BlOS alle 
saadanne Arter, som ere forsynede med en fri, grenet Hoved¬ 
stamme, viser Diaphragmaet nu ingen saadan Modsætning mellem 
en ydre og en indre Del. Det bestaar af en temmelig solid, vandret 
Cliitinmembran eller Chitinplade, som i Kogelen bar omtrent den 
samme Tykkelse i sit bele Omfang (Tab. Y, Fig. 6). Hos enkelte 
Arter kan dens yderste Del dog være temmelig stærkt fortykket, 
saaledes hos Obelia geniculata, hvor dette Diapbragma naar en 
overordentlig stærk Udvikling. Imidlertid kan der heller ikke her 
være Tale om en Forvexliug med Forholdet i den anden Afdeling, 
og i Kogelen er et Blik tilstrækkeligt til at afgjøre, om vi have 
den ene eller den anden Slags Diapbragma for os. Idet vi nu 
henføre alle de med en fri, grenet Hovedstamme forsynede Arter 
til Slægten Laornedea s. ext., henføre vi Obelia og Gonotliyræa 
som Underslægter under denne og benytte Navnet Laornedea s. s. 
til Betegnelse for de Arter med fri, grenet Stamme, som før have 
været henførte til Slægten Campanularla. For den anden Afdeling 
ville vi benytte Navnet Campanularia , under hvilken vi henføre 
Clytia som Underslægt. Allman bar ogsaa benyttet Diapbragmet 
som systematisk Karakter, idet ban under Navnet Hebella (Cbal- 
lenger, Zool., Vol. XXIII, pag. 29) bar udsondret saadanne, tidligere 
til Lafoea henførte Arter, som have et Diapbragma. Naar ban 
imidlertid udtrykker sig paa følgende Maade: „Hydrotbecæ . . . . 
witb tbe cavity distinctly difierentiated from tbat of tbe peduncle“, 
har ban overset, at et Diapbragma bos en Campauularieform ikke 
skiller mellem Bæger og Stilk, men mellem Bægerets øverste og 
uederste Del. Hverken bos Hebella eller Lafoea ere Bæger og 
Stilk tydelig adskilte fra hinanden. Endskjøndt Lafoea praktisk 
talt maa siges at savne et Diapbragma, saa savner den dog ikke 
ganske ethvert Spor hertil. I Virkeligheden afsondrer den nederste 
Overflade af Hydraiitbets nederste, udvidede Del en yderst tynd og 
fln Cuticula (Tab. VII, Fig. 5 d); men den er meget forgjængelig, 
og paa et tomt Bæger vil man i Kegelen ikke se Spor af den. I 
Vidensk. Medd. fra den naturh. Foren. 1892. 11 
