240 
I Efteraaret traf man oftest Kyperne paa Toppen af Fjeldene; 
i den strænge Vintertid, i Februar og Marts, mere paa lavere 
Skraaninger, ofte helt nede ved Stranden, dog ofte ogsaa højt til¬ 
vejrs. Nogen bestemt Sammenhæng mellem de meteorologiske 
Forhold, Snefald o. s. v., og Kypernes Ophold højt oppe eller langt 
nede har jeg ikke kunnet spore. Dog har jeg 21. og 22. Marts 
1891, da et meget stort Antal blev truffet usædvanlig langt nede, 
noteret, at Grunden hertil vistnok var, at den lave Vegetation oppe 
paa Toppene var dækket af et tykt haardt Islag, sammenfrosset 
Tøsne. At de, som Holbøll angiver, om Eftermiddagen skulde 
trække nedad mod Stranden, om Aftenen tilbage, har jeg aldrig 
iagttaget. I selve de lave kratbevoxede Dale fandtes de kun sjæl¬ 
dent om Vinteren. 
6. Februar 1891 undersøgte jeg Indholdet af Kroen paa 
en, jeg havde skudt Dagen før, og fandt følgende: Frugter, 
Knopper og de yderste Stængelstykker af Dværgbirk (Beiula glan- 
dulosa), Knopper og de yderste Stængelstykker af Graapil (Salix 
glaucaj og de yderste Stængelstykker af Kævlingbærplanten (Em- 
2 )etrum nigrum). 
Størrelsen af Kyperne ogsaa indenfor samme Kjøn varierer 
meget. I Februar vejede jeg 14, skudte paa en Dag; den højeste 
Vægt var 550 Gram, den laveste 370 Gram. Gjennemsnitsvægten 
var 475 Gram. 
Angaaende Kypens Tillidsfuldhed overfor Mennesket kan jeg 
kim bekræfte, hvad andre have iagttaget. Det er saaledes hændet 
mig, at jeg har staaet paa et Sted og skudt 4 ned efter hinanden, 
uden at de flyttede sig. 
Natten mellem 13. og 14. Juni lettede K. en Fugl fra Keden 
paa et Fjeld nærved Arsuk. Keden indeholdt omtrent 9 Æg. 
13. Juli 1890 traf jeg i selve Ivigtutdalen en Hun med 6—7 
Unger af Størrelse som en Stær; de brugte Vingerne flittigt og 
fløj flere hundrede Alen. En Del af Ungerne vare i Begyndelsen 
af September ikke helt udvoxne; endnu saa sent som 18. Septem¬ 
ber saas et saadant Kuld. 
