250 
den øjensynligt meget. I Almindelighed var den de øvrige Smaa- 
fugle underlegen i Antal. I størst Mængde fandtes den paa et 
Fladland ved Kornokfjorden, et Par Mil Syd for Arsukfjorden. Her 
vare golde, smuldrede Klipper, hist og her hevoxede med lidt Pile- 
krat, ellers med Blaahær og Eævlinger; talrige Smaasøer laa 
spredte omkring. Hen saas her overalt navnlig siddende paa store 
Klippeblokke. Paa et lille Stykke saas 10—12 Hanner 29. Juni 
1890. 26. Juli fandtes ingen mere paa dette Sted. 
20. Juni 1890 fandt jeg en Eede med 6 Æg, 13. Juli atter 
en med 6 kun lidt rugede Æg, rimeligvis af et Par, hvis første 
Kuld var ødelagt. Holbøll skriver, at den lægger 5 Æg, medens 
Hagerup endog har fundet en Eede med 7 Æg. 
27. Juni saas saavel Han som Hun med Føde i Kæbbet 
(Sommerfuglelarver), saa de havde da antagelig Unger; det samme 
saas 29. Juni. De fløj ikke til Eeden med Føde, saalænge man 
saa paa dem. Eeden var meget vanskelig at finde; nærmede man 
sig den, sad Hannen noget borte og signaliserede øjensynligt til 
Hunnen med en smuk dyb Fløjtetone. 12. Juli saas første Gang 
en udfløjeu Unge; fra 14. Juli vare Ungerne almindelige. 
I 1890 sang den flittigt 2. Juni; sidste Gang hørtes den 
synge 9. Juli. I 1891 sang nogle 12. Maj, men Sangen var endnu 
ikke meget udviklet; atter 14.—15. Maj hørtes nogle. 
Ved Ankomsten saavel i 1890 som i 1891 vare de i saa godt 
som fuldstændig Sommerdragt; dog skjød jeg 2. Juni 1890 en 
Han, der endnu havde hvide Fjerkanter paa den sorte Strubeplet, 
og en Hun, der næsten helt var i Vinterdragt. 
Arbejderne i Ivigtut kaldte Fuglen „Stenlærke“, hvilket er et 
meget betegnende Havn, da Hannerne meget ofte sad oppe paa 
Stenblokke, og den i hele sin Adfærd minder ikke lidt om den 
almindelige Lærke. 
Anthus ludovicianus Gmel. 
Jeg har kun set 2 døde Fugle, som K. havde skudt ved 
Kysten nogle Mil Nord for Arsuk 20. og 21. September 1890. 
