11 
beskrives, Ij'der, bortset fra nogle almindelige Bemærkninger, som 
følger; „Mr. IVood-Mason exhibited an interessing case of i)oly- 
dactylism, in a horse from Bagdad, and remarked tliat the splint- 
like rudiments of the metacarpals of the fonrth toe on each fore- 
foot had given rise to a superniimerary digit provided with the 
regulai* niimber of i)halanges and encased in an asymmetrical hoof; 
the asymmetry of which was such, that the presence of another of 
the same shape interually to it would have formed a symmetrical 
pair, like the cleft hoof of a ruminant. The metatarsals of the 
foiirth toe on each hind foot Avere by the law of correlation sinii- 
larly affected, but the siipernumerary hoofs of these were stonter 
and more irregular in shape. “ Meddelelsen er ledsaget af to instruk¬ 
tive Figurer, forestillende højre Forfod set forfra og bagfra. Den 
uederste Række Fodrodsknokler (den øverste Række er ikke af¬ 
bildet) bestaar af de tre sædvanlige Knogler (Multangulum minus, 
Capitatum og Hamatum) og disse har alle den sædvanlige Form. 
Begge de to smaa Mellemfodsbeen er noget længere end sædvanlig, 
men omtrent af sædvanlig Styrke og lige stærke, det udvendige 
(Metacarj). IV), som bærer den overtallige Taa, lidt kortere end 
det indvendige. Den øverste Ende af Metacarpale IV (ligesom og- 
saa af Metacarp. II) forholder sig efter de meget tydelige Figurer 
aldeles som paa en normal Hestefod; Forbindelsen mellem det, 
Hamatum og Metacarpale III er aldeles normal. Der kan derefter 
ikke være nogen Tvivl om, at den overtallige Taa virkelig er 
Dig. IV; den er iøvrigt meget regelmæssig udviklet, noget svagere 
end den tilsvarende hos Hipparion efter Heusels Figurer ^). 
De af Well en kel i hans ovenfor citerede Afhandling som 
„premier cas“ beskrevne Følfødder er ganske analoge til mit paa 
forrige Side omtalte Tilfælde. Begge de smaa Mellemfodsbeu paa 
hver Fod bærer her en Taa, samtidig med, at det store Mellem¬ 
fodsben er stærkt reduceret i Udvikling. Paa Grund af den sær- 
*) Paa Grund af sin særdeles regulære Udvikling er Masons Tilfælde af 
ikke ringe Interesse og af særlig Værdi som Paradigma. 
t 
