14 
tilstede, medens samme jjaa den anden Fod var reduceret til et 
lille øverste og et rudimentært uederste Parti ^). 
Mærkelig nok er Blainville, som dog kar undersøgt et Tilfælde, i 
hvilket Tommelen og dens Mellemfodsben var fuldstændig udviklet, 
ikke kommet til en rigtig Opfattelse af den overtallige Taa. Han ud¬ 
trykker sig (Ostéograpliie, Carnassiers, Canis p. 133) paa følgende 
Maade; <'Qnant aiix doigts surnnméraires qiii se remarquent dans 
certains Chiens, prescpie toujours de grande taille, anx pieds de der- 
riére, c’est nne veritable monstriiosité, analogne å celle qni prodnit 
les sexdigitaires dans ITIomme, et niillement un prodnit do la dome- 
stication; elle se troiive dans nne race aiissi bien qne dans nne antre, 
comme M. F. Cuvier l’a reconnn, et comme j’ai pn aisément le con- 
firmer. Mais je dis qne cette particnlarité n’est pas nne indication 
qne le Chien devrait étre quinquedigité en arriere comme en avant, 
et qne c’est ime monstriiosité et non pas le développement 
d’nne partie normale [ndhævet af mig]. En effet, meme dans le 
pied dn Chien måtin, signalé et fignro par Danbenton, et qni existe 
encore dans les collections dn Mnséum, exemple oii le doigt surnnméraire 
est véritablement complet comme pouco, c’est å dire forme de son méta- 
tarsien et de ses deux phalanges parfaitement conformées, lepouce rii- 
dimentaire des Canis n’en existe pas moins, composé de son 
premier cunéiforme et du rudiment du premier metatarsien, collé d’une 
maniére fort serrée contre le second. Seulement le doigt supplémen- 
taire a repoussé en dedans, a déplacé le metatarsien du rudiment du 
pouce, et s’est appuyé partiellement sur son cunéiforme«. Blainville 
mener altsaa i et Tilfælde, i hvilket der forelaa en fuldstændig Udvik¬ 
ling af den overtallige Taa med tilhørende Mellemfodsben, endnu at 
have set en Knogle, der efter hans Opfattelse var det veritable 1. 
Mellemfodsben. Saa vidt jeg kan skjønne, er det følgende Omstændig¬ 
hed, der har ledet ham paaYildspor. Der findes hos Hunden bagved 
Naviculare og Entocuneiforme, paa det Sted hvor de to Knogler 
støder sammen, normalt et lille Sesamben. Det er snart særskilt, 
snart sammenvoxet med Entocuneiforme, snart med Naviculare; det er 
snart større, snart mindre. I nogle af de foreliggende Tilfælde, i 
hvilke der er et fuldstændigt Metatarsale I med tilhørende Taa til¬ 
stede, er den omtalte Knogle særlig kraftig, saaledes at den endog 
kan strække sig helt op til Astragalus eller ned til Metatarsale I; 
men i et af mine Tilfælde af en fuldstændig Udvikling af Metatars. I 
etc. var den ganske lille. Jeg antager, at denne Knogle er B.’s 
"rudiment de premier métatarsien-. Hvad angaaer Bemærkningen 
om, at den er »collé d’une maniére fort serrée contre le second-, da 
er det mig ikke ret klart, om B. med »second« mener »second meta¬ 
tarsien« (hvilket efter Ordlyden turde ligge nærmest), eller om det er 
den lige iforvejen nævnte Knogle »premier cunéiforme«, som menes; i 
