249 
forreste og bageste Par i)aa forskjellig Maade sarameiilagt, Kør, 
som er forsynet med en mindre ydre og en større indre, i Krop¬ 
hulen liggende, tragtformig, med Pimrehaar omgivet, Aabning. I 
Nærheden af Tragten er en Deel af Kørets Vindinger indleirede i 
og forbundne ved en kornet Masse. Det forreste Par findes lidt 
foran Legemets Midte, det bageste lidt foran Legemets Ende. Der 
findes ingen sondrede Sæd stokke; men hele sjette Segment er 
fvidt med de, Sæden dannende. Celler, som kun begrændses af de to 
Dissepimenter. Sædlederne have en lignende Bygning som hos 
de fieste Oligochæter og begynde med en indre, med Pimrehaar for¬ 
synet, Tragt. Pra hver af de to Pimretragte gaar en smal Kanal, 
som støder sammen med den tilsvarende ved Indmundingen paa 
Midten af en lang, smal, en kornet Masse indeholdende Sæk, som 
i den ene Ende fortsættes i det lange, tynde Parringsorgan, der 
ligger indesluttet i en Skede, af hvilken den yderste Deel, som 
oftest er besat med Papiller, kan krænges frem. De to store 
Æggestokke opfylde næsten hele ottende Segment, og Æggene 
føres ud gjennem to smaa Spalter. I sjette Segment findes et 
enkelt, rundt eller langstrakt Receptaculum se mini s. Æggene 
omgives med en fast Skal og fæstes med en Stilk til Overfladen af 
Plodkredsen. Materialet til denne Skal leveres rimeligviis af et 
Lag encellede Kjertier, som ligge i Kropvæggen mellem Ring¬ 
musklerne. 
Eneste Slægt: Branchiohdella Odier. 
.4rt: B. Astaci Odier. 
Dorner: Zeitsch. wiss. Zool. Bd. XV, p. 464. 
Whitman; Zool. Anzeiger, 5. Jahrg., Nr. 126, p. 636. 
Gruber: Zool. Anzeiger, 6. Jahrg., Nr. 138, p. 243. 
Voigt: Zool. Anzeiger, 6. Jahrg., Nr. 133, p. 121 og Nr. 134, p. 139. 
Medens man tidligere har sondret mellem 3 — 4 Arter, synes 
efter de nyeste Undersøgelser disse Permer kun at være Varieteter 
af en enkelt, meget variabel Art. 
