80 
suppleret efter min. Det er aldeles aabenbart, at det er min 
H. Reinhardti ; naar Hr. Gir ard imidlertid betegner den som 
H. groenlctndicus Rhdt., beror dette paa, at lian mener, at dette 
kommer ud paa ét. Han fremsætter nemlig den Formodning, at 
den ældre Reinhardt er kommet til at tillægge sin Himantoloph 
9 Rygfinnestraaler, fordi han har talt hver af de 4 kløvede 
Straaler som to enkelte. Han gaar i denne Henseende til den 
modsatte Yderlighed af Professor Th. Gi 11, som 1 ) mente, at en 
slig Tudsefisk med 9 og en med 5 Rygfinnestraaler kunde ikke 
blive staaende i samme Slægt, og derfor tildelte min H. Reinhardti 
et nyt Slægtsnavn ( Corynoloplius ). Men ligesom jeg maatte 2 ) be¬ 
tegne denne formentlige Forbedring for under alle Omstændigheder 
kommende altfor tidlig, maa jeg nu betegne Hr. Gir ards som 
kommende bagefter. Jeg har nemlig selv i min første Afhandling 
om denne Slægt (S. 12 = 318) fremsat denne Tydning som tænke¬ 
lig, men tillige hævdet, at det ikke ret vel gaar an at fastholde 
den, da Reinhardt udtrykkelig siger, at „allerede den anden 
Straale er tvedelt 44 , hvilket bestemt antyder, at med Undtagelse af 
den første, der er udelt, maa de andre 8 (eller dog de fleste af 
dem) have været tvedelte. Der er ingen anden Forstaaelse af 
Ordene mulig, naar man ikke vil opstille Forudsætninger, der maa 
synes utilladelige. Som Sagen stod og fremdeles staar, er og bliver 
det sandsynligt, at H. groenlandicus virkelig har havt 9 Ryg¬ 
finnestraaler og saaledes er artsforskjellig fra II. Reinhardti. At 
det er paa dette Forhold, jeg har lagt Hovedvægten og ikke paa 
Pandeduskens Variabilitet, vil sees af min første Afhandling paa 
anførte Sted — ogsaa af det franske Resumé — og af min anden 
Afhandling S. 3 (925). At Slægtens oprindelige, typiske Art 
imidlertid foreløbig bliver at henføre til species duhiås , er ganske 
vist en fortrædelig Omstændighed. 
D Proceed. Un. St. Nat. Museum, 1878, p. 218—19. 
2 ) Videnskabelige Meddelelser fra den naturhistoriske Forening. 1879—80, 
p. 68. 
