81 
Fangsten af det portugisiske Exemplar har den særegne Inter¬ 
esse, at Artens nye Lokalitet bliver et Bindeled mellem de grøn- 
landske Findesteder og dem, paa hvilke de to smaa Unger 1 ) ere 
fiskede, hvori jeg mente at gjenfinde Himantolophen, maaske selve 
H. Reinhardti. Hr. Gir ard ytrer rigtignok, at de „sous quelques 
rapports paraissent plutot se rapporter au type Ceratias, si non a 
un autre genre inconniU. Han antyder dog ikke nærmere, hvad 
det er for Forhold, og jeg maa gjentage, hvad jeg før har sagt, at 
der — heller ikke nu — kjendes andre Former, til hvilke disse 
Smaaunger bedre kunne henføres end netop til Slægten Himanto- 
lophus , og at jeg overhovedet ingen Grund kan se til at bestride 
denne hypothetiske Henførelses Rigtighed; den forekommer mig 
tværtimod at vinde ikke saa lidt i Sandsynlighed ved den portu¬ 
gisiske Himantoloph. Tvivl er naturligvis tilladt, men fremsættes 
den, synes den at burde begrundes. At der iøvrigt maa gives 
andre ukjendte Slægtstyper af barbugede Dybhavs-Lophioider, frern- 
gaar af de andre Former af slige Unger, som jeg har kortelig 
beskrevet i min første Afhandling (S. 17 = 323). Navne har jeg 
ikke villet tildele dem, da det ikke vil være let at henføre dem med 
Sikkerhed til deres udvoxne Former, hvis disse engang i Fremtiden 
skulde blive opdagede, og jeg har derfor heller ikke afbildet dem. 
Iøvrigt har jeg paa samme Sted, S. 18 (323), anført en anden, 
men analog Erfaring for, at en arktisk Dybhavsfisks Unger 1 ) ere 
fundne i det samme Havbælte under ganske lignende Omstændig¬ 
heder, nemlig Pterycombus brama. 
0 Beskrevne i min første Afhandling S. 15 (321) og afbildet Tab. II. fig. 4. 
; 
Vidensk. Meddel, fra den naturli. Foren. 1894. 
6 
