151 
Kap. IV. 
S1 u 1 11 i n g*. 
Hvor hojt gaar (len arktiske Ferskvandsfauna mod Nord? 
Det nordligste Punkt, fra hvilket større Ferskvandsindsamlinger 
haves fra Grønland, er c. 72° N. B.; det synes, som om 
Faunaen her oppe ikke kan siges at være fattigere end nede 
i den sydligere Del af Grønland, et Forhold, der taler for, at 
Faunaen ogsaa kan søges meget højere mod Nord. Dette er i og 
for sig en ret naturlig Ting; thi selv ved Upernivik angiver Rink, 
(57) T. II, S. 154, at Middeltemperaturen for 4 af Aarets Maaneder 
er over 0, saaledes at man kan slutte, at de ferske Vande vel 
omtrent i 3 Maaneder ere blottede for Is. Paa den anden Side op¬ 
fordrer det til at se, hvor langt det lavere Ferskvandsdyreliv gaar 
imod Nord, og om det virkelig kan existere oppe paa Breddegrader, 
hvor de ferske Vande kun ere optøede c. IV 2 Maaned af Aaret. 
Fra Grønland haves ingen Meddelelser om dette; disse findes der¬ 
imod hos de Rejsende, som have undersøgt Grinnellland og om¬ 
givende Egne, og vi ville her kortelig dvæle ved, hvad Bessels 
(6), Nar es (44) og Greely (19) meddele os om de ferske 
Vandes Forhold og deres Beboere under 82° N. B. Om de sidste 
faas selvfølgelig ikke mange Oplysninger, thi Ferskvandsorganismer 
give maaske i ringeste Grad af alle Bidrag til Landets Natur¬ 
forhold, og den Rejsende, der færdes i ukendte Egne, fæster derfor, 
som naturligt og rigtigt er, kun i ringe Grad sin Opmærksomhed 
paa dem. Spredt omkring i Bessels’ og Nares’ Rejseberetninger 
haves derimod forskellige Meddelelser om Ferskvandssøer i det 
yderste Nord, men den eneste, der har en længere Iagttagelsesrække 
over en Søs Naturforhold den største Del af Aaret igennem i Egne 
paa næsten 82° N. B., er Greely. Denne overvintrede som bekendt 
ved Fort Conger i Polaris Bay. Paa en af sine Slæderejser ned i 
