163 
og hele vil sikkert nok dette dog være en mægtig 
Barriere for de nordamerikanske Ferkvandsorganis- 
mers Indvandring ved Vindenes eller ved Flodernes 
Hjælp. Hvad Indvandring fra Øst ved Hjælp af disse angaar, da 
maa der jo dog i denne Sammenhæng gøres opmærksom paa den 
stoie lægt, dei fia botanisk Side er lagt paa Plantevandringer over 
den bekendte Bro Shetland, Færøer, Island og Grønland, som i den 
glaciale eller postglaciale Tid skal have forbundet Grønland med 
Europa. 
Skønt jeg ikke er Geolog, vil jeg dog, idet jeg væsentlig 
støtter mig til Nathorst, kun bemærke, at en uhildet Læser 
vistnok maa give denne Ret i den Antagelse, at denne Landbro, 
hvis den nogensinde har haft større Betydning for Plante- 
vandringerne, ikke kan have haft dette i den postglaciale Tid; thi 
det, der har skaaret denne Bro i Stykker, er vel netop Isen, da 
den under Istiden rykkede mod Syd. Jeg kan ikke andet end med 
Nathorst tro, at denne Bro, selv om den fandtes efter Istiden, 
hvad der sikkert er tvivlsomt, dog ikke kan have været Vejen, over 
hvilken større, postglaciale Vandringer ere foregaaede; men har den 
ikke været det for Planternes, har den sikkert i mindre Grad 
været det for Ferskvandsfaunaens. Naar fremdeles Nathorst 
antager, at denne Bro i præglacial Tid har haft en overvættes stor 
I Betydning, og giver Forklaringen, for at bruge hans egne Ord, 
1,0fver en af væxtgeografens gåtfullaste frag ar, nemlig en den arlc- 
tiska florans circumpolara utbredning “ (47) S. 43, saa kan den 
i alt Fald ikke have øvet nogen Indflydelse paa Sammensætningen 
af den nuværende, grønlandske Ferskvandsfauna; thi den præglaciale 
gik til Grunde under Istiden. 
Jeg er derfor af den Formening, at hverken Floder 
eller Vinde, ej heller gamle Land s trækninger i 
væsentlig Grad have været Bærerne eller Vejene, 
ad hvilke den nuværende Ferskvandsfauna er trængt 
ind i Grønland. Der er-da kun et Spredningsmiddel tilbage: 
Fuglene. 
11 * 
