107 
Øerne, er det dog et Forhold, man i denne Sammenhæng kan hen¬ 
lede Opmærksomheden paa. 
Som Resultat af disse mere almindelige Betragtninger kan 
vistnok dette siges: Et Lands Ferskvandsfauna egner sig 
i yderst ringe Grad til at afgøre noget om, til hvilken 
større zoologisk Region Landet hører. Har man 
isolerede Landomraader for sig som i dette Til¬ 
fælde Grønland, og man da ønsker at vide: i hvad 
Forhold staar det omtalte Lands Ferskvandsfauna 
til omgivende Landes, da maa man vistnok først 
og fremmest spørge om: i hvad Retning gaar Fugle¬ 
trækket? 
Efter Holbølis Angivelser komme de fleste Trækfugle til 
Grønland fra Amerika; fra Europa skal der endog i alt kun 
komme 5. Trækket fra Amerika til Grønland foregaar imidlertid 
paa den Maade, at Fuglene i Foraarstiden søge langs Amerikas 
Kyst en meget lang Strækning og først højt mod Nord sætte over 
Davisstrædet, hvorimod de om Efteraaret paa Trækket Syd paa saa 
længe som muligt søge langs Grønlands Kyst og først sent sætte 
over Davisstrædet. Derved bevirkes, at der intet direkte Sam¬ 
kvem bliver mellem Amerika og Sydgrønland. Naar derfor Prof. 
War ming (73) S. 206 siger, „ at Chancen for Indvandring af 
Planter ved Fugle til Sydgrønland og de sydlige Dele af Øst- 
grønland snarest er størst for de islandske eller de europæiske 
Planter i det hele“ , da gælder dette sikkert i lige saa høj Grad 
for Ferskvandsfaunaen. At specielt Cladocer- og Hjuldyrfaunaen — 
de eneste 2 Ferskvandsdyregrupper i Grønland, til hvilke vi have 
bedre Kendskab — er saa rig, som den virkelig i Nord - Grønland 
er, skyldes mulig netop det Forhold, at Fuglene sætte over Davis¬ 
strædet saa højt imod Nord. Man kunde jo efter disse Forhold, 
som Fugletrækket frembyder, have ventet, at Nord-Grønlands Fauna 
mere skulde have vist et amerikansk Præg, Syd-Grønlands et 
europæisk, men som vi alt S. 128 have set, er dette ikke Tilfældet, 
da næsten samme Arter forekomme i Nord- og Syd-Grønland. 
i 
