177 
Grad til Udviklingen af en frodig Vegetation. Den bestaar her som 
ellers sædvanlig paa lignende Lokaliteter hovedsagelig af Gr ami¬ 
ne er, og denne Græsvegetation har, især nederst paa disse Bjergfod- 
skraaninger, i Tidernes Løb dannet en temmelig dyb muldrig Over¬ 
grund. Det er ogsaa netop paa disse svagt skraanende Græsmarker 
(valllendis-grundir), at de fleste af Dalens Bøndergaarde ligge, om¬ 
givne af de gødede Hjemmemarker, de saakaldte „tun“. 
De nøgne, isskurede Basalt - Knuder og -Rygge paa Vatnsdals¬ 
halsen og det sønden for Dalen liggende bakkede Højplateau har 
en ikke ringe Udstrækning. Forøvrigt optages det øverste af 
Bakkerne i Regelen af golde Grusflader (,,melar“) af lignende Be¬ 
skaffenhed og med lignende Vegetation som Fjeldsidernes „faste“ 
Stenskredfelter. De mellemliggende Sænkninger og andre lave 
Steder, hvor Vandet ikke har faaet Afløb, optages derimod af 
ufrugtbare Myrstrækninger, i Regelen med en temmelig ubetydelig 
Tørvedannelse. 
Den flade, lave, kun nogle faa Fod over Havets Niveau 
liggende Dalbund bestaar næsten udelukkende af Vatnsdalsaaens 
Aflejringer. Inderst i Dalen, hvor Dalbundens Hældning er noget 
stærkere end længere nede, bestaar den af Flodgrus, der i Nær¬ 
heden af Aaen er uden nogen sammenhængende Vegetation. I tid¬ 
ligere Tider har Dalbundens Søer utvivlsomt haft en meget større 
Udstrækning end de nu for Tiden have. Vatnsdalsaaen har stadigt 
ved sine Aflejringer arbejdet paa Søernes Udfyldning, og denne 
Virksomhed gaar for sig den Dag idag. Søen Floøs Udstrækning 
mod Syd formindskes saaledes aarlig i synlig Grad ved en rigelig 
Deltadannelse i Aaen, og dens Dybde aftager betydeligt. En stor 
Del af Dalbunden kan saaledes betragtes som et med Sand og Dynd 
udfyldt Søbassin. 
Af det foregaaende fremgaar, at nøgne Klippe- og Grusflader 
uheldigvis ere stærkt fremtrædende i Overfladen. Dog er det her 
omhandlede Omraade meget heldigere stillet i denne Henseende end 
mange andre Dele af Landet, idet forholdsvis store Arealer dækkes 
af en temmelig dyb og paa sine Steder frugtbar Overgrund. I 
12 
Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. 1894. 
