262 
mindst on Gang har været ledsaget af en Mage: mon ikke den ved 
Spitzbergen dræbte Albatros, en helt udfarvet, altsaa yngledygtig 
Fugl af samme Art, skulde være fulgt med den op under de nord- 
. lige Breddegrader? Hvis ikke, saa maa den dog i hvert Fald, paa 
sin Vej til Spitzbergen, være kommen forbi Færøerne. — I denne 
Sammenhæng bør ogsaa omtales en Iagttagelse af Har vie -Bro wn, 
offentliggjort i'„The Zoologist“ (Septbr. 1894, pp. 337—338): paa 
Højden af Orkneyøerne, 4—5 Mil fra Land, saa han 18. Juli 1894 
en utvivlsom Albatros af samme Størrelse som Myggenæsfuglen, 
men afgjort en ung Fugl („distinctly an imrnature bird“); maaske 
en voxen Unge af Albatrossen paa Myggenæsholm! — 
Men kan en Albatros baade leve i mange Aar paa Færøerne 
og yngle dér, ligger det Spørgsmaal rigtignok overmande nær, hvad 
vel Grunden kan være til, at denne Fuglegruppe ganske mangler 
Repræsentanter i den nordlige Del af Atlanterhavet. Den tæller 
jo Arter i det nordlige Stille Hav (nu og da helt op til 64 1 /2°N.), 
i den sydlige Del af samme Ocean saa vel som i den sydlige Del 
af Atlanterhavet; blot i den nordlige Del af dette Verdenshav 
mangler den helt, i alt Fald i Nutiden*). Paa den Art „Uligheder 
i geografisk Udbredelse 41 er der imidlertid mange Exempler; for 
blot at nævne et enkelt: Hvad er Aarsagen til, at Hypolais icterina 
og Alauda cristata ere almindelige Ynglefugle paa denne Side af 
Kanalen, men meget sjældne og tilfældige Gæster i Storbritannien? 
Grunden til denne „Lunefuldhed“ i Udbredelse, der kan træffes 
blandt Fugle saa vel som i andre Hvirveldyrklasser, blandt Familier 
saa vel som hos Slægter og Arter, er lige vanskelig at finde, hvad 
enten Sagen betragtes fra et biologisk eller et geologisk Synspunkt; 
den Tid, der bringer en tilfredsstillende Løsning af disse zoogeo¬ 
grafiske Gaader, er sikkert endnu meget fjærn. — For Albatrossernes 
*) Af Lydekker’s Diomedea anglica (Quart. Journ. Geol. Soc., Vol. XLII, 
1886, pp. 366, 367, fig. 2; og: Cat. Foss. Birds Brit. Mus., 1891, pp. 
189, 190, fig. 42), fra den øvre Pliocæn (Red Crag) ved Foxhall, Suffolk, 
kendes kun én Tarsalknogle med tilhørende 1ste Led af 4de Taa. 
Myggenæs-Albatrossens Historie viser, at man bør være forsigtig med 
at drage Slutninger af et saadant enkelt Fund. 
