22 
ikke rustrøde, Spidser eller Ringe; Kindtænderne ere bredere og 
længere; deres Række er 1 Mm. længere end hos Skovmus med 
Hovedskal af samme Størrelse; 1ste og 2den øvre Kindtand have 
bagest og yderst en fremspringende Knold, hvortil der hos Skovmusen 
aldrig, blandt Hundreder, findes andet end meget svage Spor; paa 
mellemste Kindtand i IJnderkjæben ere de smaa Knolde langs Yder- 
randen stærkere; Ganebenets forreste Rand ligger længere tilbage, 
paa Linie med den mellemste Kindtands forreste Rand; foramen 
palatinum ligger ligeledes længere tilbage, indenfor Midten af den 
mellemste Kindtand. 
Tilsammen give disse Ejendommeligheder et Billede af Mus 
mystacinus som et Slags kraftig bygget Skovmus, der hører hjemme 
paa bart og aabent Land og derfor har faaet lidt af det Præg, der 
tilkommer dem af Ørkendyrene, der ofte færdes frit over Jorden: 
højt udviklede Bevægelses- og Sandseredskaber og en særegen 
Farve. Skovmusen har allerede i Forhold til de andre europæiske 
Mus større Evne til at springe — eller løbe, Mus løbe nemlig i 
i Firspring — og særlig højt udviklet Syn, Lugt og Hørelse; Mus 
mystacinus har faaet Springeevnen forøget 1 ). Dens ligesom af- 
blegede Farve er en lille Begyndelse til den lyse Farve, der findes 
hos de fleste Ørkenpattedyr. Kindtændernes forøgede Størrelse be¬ 
tinger, at Overkjæbebenet, der bærer dem, har udvidet sig paa 
Ganebenets Bekostning og trængt det tilbage. I Henseende til 
Kindtændernes Form staar Mus mystacinus højere end nogen anden 
Mus, hvis Tandform er kjendt; den er gaaet et Skridt videre 
ad den Yej, der allerede er betraadt af Skovmusen, nøje i Over¬ 
ensstemmelse med de Love, der gjælde for Tændernes Udvidelse 
hos Musene og ere betingede af den særegne Brug, Gnaverne gjøre 
af deres Tyggemuskler. 
0 Skovmusen har, som springende, betydelig længere Bagfødder end de 
fleste andre Mus; det er de tre midterste Tæer, der ere forlængede; 
1ste og 5te ere derimod korte og tildels skudte bag de andre. Hos 
Mus mystacinus findes de samme Forhold; paa Afbildningen (P. Z. 
S. 1877; pi. XXXI) ere Sidetæerne for lange. 
