49 
at der næppe kan være Tvivl om dens nære Slægtskab med dem. 
Tændernes simplere Form er som lios Cricetulus ; Formen af den 
ydre Væg af cancilis infraorbitalis er omtrent som lios Hamsteren; 
Kindbue og Kammene ovenpaa Hovedskallen som lios Hamsteren, 
kun noget stærkere; Nakkens Fladtrykning og Fremadheldning er 
en lignende som lios Hamsteren, kun stærkere, o. s. v. — Siphneus 
er uddannet i noget lignende Retning som Markmusene, som gra¬ 
vende Form med stærke Tyggemuskler, og i nogle Hensender er 
den naaet lige saa liojt som de; men dens Uddannelse har ikke 
haft nær saa gjennemgribende Afvigelser fra Udspringet til Følge 
som hos dem 1 ). 
Lemmingen, Myodes lemmus, er derimod en ægte Markmus; 
men skjont ogsaa den har ganske smaa Ojne, kftet ydre Øre, tem¬ 
melig bred Nakkebensgrunddel og smaa Trommeben, der rigtignok 
ere stærkt gjennemkrydsede af Bensojler, ganske kort Hale og stærke 
Gravekløer, er den dog vidt forskjellig fra Microtus- Typen. Ligesom 
Hypudæus glcireola mangler den Forbeningen i Ganesejlet mellem 
Ganebenene; derved viser den sit Udspring fra et lavere Trin; og 
ved nærmere Eftersyn viser det sig ogsaa, at dens Tillempninger 
aldeles ikke gaa i . samme Retning som ilficroføs-Typens. De stærke 
Gravekløer har den ikke, fordi den graver dybt eller stadig lever 
under Jorden — den gjor sig kun overfladiske Gange 2 ) —, men 
fordi den graver i frossen Jord 3 ). Dens Fortænder ere derfor heller 
ikke særlig indrettede til Brug under Jorden; tværtimod ere de for- 
0 Til Bedømmelsen af Siphneus - Hovedskallen har der ikke foreligge! 
andet end Afbildningerne hos A. Milne Edwards (Rech. etc. pi. 8, 9, 
9 A, 9 B) og Brandt (Mern. Ac. St. Pétersb. tom. VII, 1855; pi. V). 
De her omtalte Markmus ere alle bedomte efter Naturen; i Literaturen 
findes saa godt som intet om Markmusenes Hovedskaller, og næsten 
intet tor i systematisk Henseende bygges paa, hvad der ellers vides 
om udvendige Forhold og Tænder. 
? ) Lilljeborg: Sveriges och Norges Ryggradsdjur, Daggdjuren, I: p. 815. 
3 ) Om Lemminger (? Myodes torqvatus , der har lignende Kløer som 
M. lemmus ) ved Bellotstrædet siger Carl Petersen (Den sidste Franklin- 
Expedition med „Fox“; Kbhvn. 1860; p. 138), at de ikke alene grave 
i haardfrossen Jord, men ogsaa i haard Kalksten. 
Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. 1881. 
4 
