51 
naturlig Afdeling i Myoxidernes Familie, staar den i Virkeligheden 
langt nærmere ved Eliomys qvercinus. I Henseende til Kindtænderne 
er den ligesom E. qvercinus lavere udviklet end de andre. I Hen¬ 
seende til Lemmer og Sandseredskaber er den derimod ligesom E. 
qvercinus hojt udviklet, og deri er den særlig, som springende og 
opmærksomt spejdende, en Modsætning til den forholdsvis sløve 
Myoxus giis, der er uddannet i en anden Retning, til langsom 
Klatring. 
I Tænderne er den rigtignok gaaet et lille Skridt videre end 
E. qvercinus, men hører dog til samme Type og har ikke naaet 
den ejendommelige Raspform, der begynder hos Myoxus giis og 
fuldstændiggjores hos Muscardinus. — Hos Sciurus vulgaris ere de 
fire bageste af de fem øvre Kindtænder omtrent ens, de to mel¬ 
lemste af dem de regelmæssigste. Paa hver af dem ere Kronens 
fire typiske Knolde tydelig tilstede, men lave; de to indre ere for¬ 
enede ved en langsgaaende indad buet Kam og de ydre forenede 
med de indre ved lave tværgaaende Kamme; foran, imellem og 
bagved disse tværgaaende Hovedkamme er der fremkommet andre 
lignende, men lavere, Bikamme, der ere stærkest ved Kronens 
Yderrand og tabe sig indadtil; i det hele kunne saaledes fem Tvær- 
kamme skjelnes. — Det er den samme Tandform, der findes hos 
Eliomys qvercinus', alle dens fire øvre Kindtænder ere i Hovedsagen 
som de tilsvarende hos Sciurus vulgaris 1 ), kun ere de ydre Knolde 
noget mere fremtrædende, som hos nogle Egern ( Sciurus perny i' 2 ) 
f. Ex.), og Bikammene indadtil noget stærkere og længere. — Hos 
Eliomys dryas fremkommer der paa de to mellemste Tænder endnu 
et Par meget smaa Bikamme midt paa Kronen; men iøvrigt beholder 
Kronen ganske samme Form som hos E. qvercinus : Fordybningen 
J ) Man har vænnet sig til at stille Myoxiderne iblandt de „myomorplie“ 
Gnavere; men baade i Tænder og i alle andre Henseender slutte de 
sig langt nærmere til de „sciuromorphe“. — Egern plejer man at 
anse for de boj este Gnavere; men i Virkeligheden er det dem, hos 
hvem Gnaveevnen har frembragt de færreste Forskjellighcder fra den 
sædvanlige Pattedyrtype (bortset fra Harerne). 
2 ) A. Milne Edwards: Rech. etc.; Atlas pi. 18, fig. Ib. 
4* 
