74 
ene Side C. hirundinella opstaaet; til den anden Side have (gjennem 
C. fur cd) C. tripos og C. fusus udviklet sig som Yderpunkter. 
Forøvrigt repræsenterer Slægten Ceratium en Gruppe af Orga¬ 
nismer, som ere i den rigeste Formudvikling og ved de connexive 
og transitoriske Varieteter, som findes i saa rig Mængde her, egne 
sig til at levere et Bidrag til Descendentslæren af samme Art som 
det, Haeckel har leveret i 2det Bind af sin „Monograpliie der Kalk- 
schwåmme.“ For alle saadanne Forhold er en Forstaaelse kun 
mulig ud fra Descendentslærens Grund. 
Den anden Gren, som udgaar fra Protoperidinium , repræsen¬ 
teres som sagt ved Slægterne Diplopsalis og Glenodinium. Den 
første er aabenbart den ældste af disse; her er nemlig Membranen 
endnu sammensat af Tavler, omendskjøndt denne Structur her er 
overordentlig svag, og de to svagt lysbrydende Lister, som begrændse 
Længdefuren, ere endnu meget ophøjede, medens de tre stærkere 
brydende Pigge ere bortfaldne. Et yngre Stadium repræsenteres af 
Glenodinium, hvor alle Membranens Tavler ere smeltede sammen, 
saaledes at denne er fuldkommen homogen; Længdefurens Lister 
ere her ikke nær saa fremtrædende som hos Protoperidinium og 
Diplopsalis. 
De højest udviklede Former af alle Ciliofiagellaterne ere Gym- 
nodiniderne, hos hvilke Membranen er fuldstændig bortfalden, men 
hos hvilke Protoplasmet viser Differentieringer, som tyde paa et 
(forholdsvis) meget højt Organisationstrin. Saaledes indeholdtes i 
Exoplasmet hos Gymnodinium spirale et Myophanlag, og hos Poly- 
krikos fandt Dannelsen af Eeldekapsler Sted i rigt Maal. Gymnodi- 
niderne synes nærmest at maatte afledes af Glenodinium, hvor 
Skallen jo allerede (især hos GI. Warmingii ) var begyndt at redu¬ 
ceres. — Slægten Polykrikos besad, som vi saa, 4 Kjerner og 8 
Tverfurer; den maa vistnok opfattes som en Coloni af Gymnodi- 
nider x ). 
Endelig have vi i Gymnodiniderne fundet det phylogenetiske 
*) De nærmere Betragtninger herover findes i mit anførte Arbejde. 
