114 
faldende, at ingen hidtil synes at have bemærket dem, og jeg til¬ 
føjer ved denne Lejlighed, at jeg trods al Eftersøgen i beskrivende 
Forfatteres Værker og Billeder ikke har knnnet finde dem omtalt 
noget Sted; det samme gælder den følgende Helicteres- Art; endog 
paa Herbariemateriale ere de hos flere Arter lette at sé, da de ofte 
blive sorte ved Tørringen. Disse i levende Tilstand grønne Organer 
udskille en sukkerholdig, vandklar Vædske og ere altsaa ekstra- 
florale Nektarier. En bestemt indbyrdes Stilling af dem kan jeg 
ikke sige at have fundet, men intet andet Sted paa Planten findes 
tilsvarende Dannelser. 
Hvad deres anatomiske Bygning angaar, har jeg iagttaget følg¬ 
ende. Epidemis, som overtrækker dem, bestaar oven paa Nek- 
tariet af meget stærkt radialstrakte, derimod ikke tangentialdelte, 
prismatiske Celler; Ydervæggene ere kendelig fortykkede, Sidevæg¬ 
genes ydre Partier ligeledes og have ligesom hine en ejendommelig 
Lysbrydning; det under Overhuden liggende Væv er et af smaa, af¬ 
rundede, finvæggede Celler dannet Parenkym, som navnlig i sine 
dybere liggende Lag er rigt paa Krystaldruser af oxalsurt Calcium, 
som ikke sjældent, navnlig de store, ere dannede af ét enkelt Lag 
af Krystaller, der ligesom en hul Kugle omgive et indre, protoplasma- 
fyldt Rum. De dybere liggende Vævpartier af Nektarieemergensen 
ere ikke udstyrede med Karstrænge; derimod med store, gruppevis 
ordnede Slimbeholdere, o: enten store, slimfyldte Celler eller lysigene, 
slimfyldte Rum. 
Den anden af mig undersøgte Art er Helicteres spicata ; den 
repræsenterer den Gruppe, hos hvilken Blomsterne ere stillede i 
Svikler og disse atter anbragte klaseformig ud ad de florale Grene 
i Akslerne af toradet stillede Løvblade. Sviklens sympodiale Akse 
er tydelig dorsi vent ralt udviklet; ikke alene er dens Overside 
smallere end Undersiden, i det Blomsterne ere rykkede mere sam¬ 
men her, men det er ogsaa paa Oversiden, at vi finde de hos denne 
Art meget i Øjne faldende, ekstraflorale Nektarier; ved Grunden af 
hver Blomst findes der nemlig én temmelig stor, blodrød, i Mod¬ 
sætning til den øvrige Plante ganske glat, honningafsondrende 
