115 
Vorte. Da Svikkelaksen ofte er tydeligt zigzagbøjet, staa disse Nek- 
tarier ogsaa i Zigzag (Træsnit Fig. 3 a og b). 
Med Hensyn til deres histologiske Sammensætning kan jeg kun 
fremhæve den store Lighed, der hersker imellem denne og den 
foregaaende Arts Bygning; Epidermis er her som hist, men da 
Nektariernes Højde er større hos II. spicata , er det subepidermale 
Parenkym hos denne mere udviklet; dette gælder navnlig om første 
Lag heraf, som paa et senere Udviklingstrin strækkes stærkt i 
radial Ketning og tangentialdeles noget uregelmæssig. Herved bliver 
det subepidermale Væv i højere Grad end hos II. verbascifolia ud¬ 
præget paa en egen Maade, især da det aldeles ingen Krystaldruser 
kommer til at indeholde. 
Paa denne Art har jeg kunnet følge Udviklingshistorien, som 
for øvrigt intet særligt frembyder. 
Hektarieme anlægges allerede meget tidlig ved Delinger i det 
subepidermale Væv (Periblemet) og ere altsaa Emergenser; paa denne 
Tid have Sviklerne endnu ikke antaget den mere eller mindre vand¬ 
rette Stilling. Allerede meget tidlig begynder det Overhudslag, 
som beklæder den fra Begyndelsen af halvkugleformede Emergens’s 
Isse, at strække sig meget betydelig i radial Ketning, saa at Prisme- 
lagets Anlæggelse altsaa gaar langt tilbage i Organets Udviklings¬ 
historie. Først paa et langt senere Trin deles Cellerne i første 
Subepidermale. I øvrigt forekommer det mig ikke, at Udviklings¬ 
historien frembyder noget, som fortjener en speciellere Beskivelse, 
hvorfor jeg ikke agter yderligere at opholde mig ved samme. 
Det kan endnu tilføjes, at den røde Farve, hvormed Nektarierne 
i levende Tilstand prange, skyldes et navnlig i den nedre Halvdel 
af Overhudscellerne i Form af yderst fine Korn til Stede værende 
Stof. Det kan for en overfladisk Iagttagelse ofte synes, som om 
Prismecellerne i deres nedre, tyndvæggede Halvdel vare tangential- 
delte ved en tyk, temmelig lysbrydende Væg; en nærmere Under¬ 
søgelse af yderst fine Snit og ved Hjælp af kemiske Keagenser har 
vist mig, at det er Cellekærnen, som giver Anledning til Fæno¬ 
menet. Saa vel Overhuden, som det underliggende Væv modstaar 
8 * 
