125 
med de samme Grunde som i 1875 opretholde min Mening om 
$am&ucus-Nektariernes Emergensnatur; vi have netop her et Til¬ 
fælde, der paa det nærmeste er analogt med Fnokken hos saa mange 
Kompositeer: en metablastematisk Dannelse, som staar paa samme 
Plads, som den, Fyllomer (resp. Dele af saadanne) vilde indtage, hvis 
de vare til Stede; Sarnb. Ebulus lærer os dette ved talrige Over¬ 
gangsformer; her er Stipeldannelsen snart vel udviklet og bærer da 
Nektar frembringende, randstillede Emergenser, snart er den lige¬ 
som aldeles indsænket i Stængelen eller forsvunden, medens Emer- 
gensen, som noget mere nødvendigt, er bleven tilbage (sml. Bon¬ 
niers Tab. I, Fig. 18—14). 
Delpino 1 ) omtaler ogsaa de nys nævnte $am&ifciJs-Nektarier, 
og kalder dem: „metarmorfosi di stipole", i det han henregner dem 
til det af ham opstillede Begreb: „Nettarii metamorfici“; han 
omtaler her for øvrigt udtrykkelig kun S. rctcemosa, medens han 
om S. nigra siger, at den har „nettarii estranuziali superstipulari, 
o: sulle 2 ) stipule“. 
Yed at omtale disse metamorfiske Nektarier kommer han til at 
nævne Dolichos som Eksempel paa, at de ere „metamorfosi di 
fiori intieri, o piu precisamente di gemme fiorali“. Jeg har tid¬ 
ligere offentliggjort Undersøgelser herover, og maa benægte Rigtig- 
lieden af denne Delpinos Angivelse; Nektarierne hos Dolichos og 
andre Phaseolaceer ere ikke (som hos Sesamum ) omdannede Blomster, 
men kun afsondrende Arflader efter af faldne, ufuldstændig 
udviklede Blomsterknopper. 
*) Contribuzioni alla Storia dello sviluppo etc., 1. c., p. 27. 
2 ) Fremhævet af mig. 
Rosenvænget i Februar 1881. 
