158 
havde ét, passende Skelet, fremdeles hos Dasypus novemcinctus , Lin. 
(Tab. III Lig. 4), fire Exemplarer, og Dasypus mirim, Lund 1 ), 
hvilken sidst nævnte Art, som i Minas Geraes er bekjendt under 
Navn af Tatu-mirim, Tatu de folhas og Tatu gallinlia, ingenlunde er, 
som det er blevet sagt, Ungen af D. novemcinctus , men en egen, vel 
begrundet Art, der, naar den er fuldvoxen, næppe er mere end halv saa 
stor som denne. Af Priodontes gigas (Cuv.) besidder vort Museum kun 
et eneste Skelet; det er rigtignok af et ikke fuldt udvoxet Dyr; 
thi de lange Knoglers Endestykker cre endnu ikke groede sammen 
med deres Midtstykker, og Sædebenknudernes Endeplader samt det 
trekantede uparrede Ben, der hos dette Bæltedyr ligesom hos alle 
andre er indkilet i Indsnittet bagtil i Skambenssymfysen, ere endnu 
ikke sammensmeltcde med disse Ben; men de tidligere Grænser 
mellem Hofteskaalens Elementer ere dog allerede forsvundne, saa 
at Skelettet ikke kan oplyse noget om det her omhandlede Forhold; 
af Tolypeutes- Slægtens Arter lige saa vel som af Chlamydophorus- 
Arterne findes der slet ingen Skeletter i vort Museum. Men i 
Betragtning af de overensstemmende Erfaringer, som jeg har gjort 
hos de Bæltedyr, af hvilke der har staaet passende Skeletter til 
min Eaadighed, kan det vel næppe betvivles, at Skambenet ogsaa 
hos disse sidstnævnte tre Slægter vil være fortrængt fra Hofte - 
skaalen, og endnu mindre kan der være Tvivl om, at det ligeledes 
vil være Tilfældet hos de Arter af de tre førstnævnte Slægter, 
hvis Skeletter jeg ikke har havt Lejlighed til at undersøge; det 
forekommer mig derfor at være en fuldkommen berettiget Slutning, at 
Skambenet er udelukket fra at deltage i Hofteskaalens 
Dannelse hos den hele Bæltedyrfamilie (Dasypodidæ) 2 ). 
(Kgl. d. Vid. Selsk. naturv. og mathem. Atli. 12. D. Tab. I, Fig. 4-5), 
vistnok maa siges at være tilstrækkelige til at orkjendo Arten, fore¬ 
trækker jeg at beholde og bruge dot af Lund givne Artsnavn, der jo 
er en halv Snes Aar ældre end hispidus. 
’) Kgl. d. Vid Selsk. naturv. og mathem. Afh. 8. D. Kbhvn. 1841. S. 225. 
— Overs. o. d. Kgl. d. Vid. Selsk. Forh. i 1843. S. 81. 
2 ) Scleropleura -Slægten er, saavidt jog véd, endnu stedse kun kjendt af 
det garvede og meget ufuldstændige Skind, som ligger til Grund for 
