159 
Der fremstiller sig nu det Spørgsmaal, hvorledes Fortrængeisen 
er bevirket. Den skyldes ikke Sædebenet, saaledes som det i Følge 
Gegenbaur sker hos Macacus erythrceus; men den er fremkommet 
paa en Maade, som minder noget om hvad der finder Sted hos den 
ikke nærmere bestemte Makak, hvis Hofteskaal han afbilder, og 
ligeledes hos Haren og Kaninen. Paa alle de unge Skeletter af de 
fem forannævnte Bæltedyrarter, hos hvilke jeg selv har fundet 
Skambenet udelukket, ses nemlig den Del af Hofteskaalen, der saa 
længe man kun kjender det gamle Dyrs Skelet, vil antages at til¬ 
høre Hoftebenet og Skambenet i Forening, at være en selvstændig 
Benplade af ikke ganske ringe Størrelse, der danner hele det Stykke 
af Hofteskaalen, hvori Sædebenet ingen Del har (se Tab. III Fig. 1-4, a). 
Denne Forbening eller denne Benplade (som for øvrigt allerede i 
Cuviers Eecherches sur les ossemens fossiles vil findes, rigtignok 
ikke omtalt, men dog antydet paa Figuren af Bækkenet af Eu- 
phractus sexcinctus 1 )) støder op til og er indskudt mellem 
de tre sædvanlige Elementer, hvoraf hvert os inno- 
minatum stedse sammensættes; den er skilt fra ethvert 
af dem ved et meget tyndt Brusk 1 ag og lader sig med 
stor Lethed løsne efter kort Kogning med Soda, hvor¬ 
på a det strax ses, at de tilstødende Ender af Hofte- og 
Skambenet ikke paa nogen Maade deltage i Ledskaalens 
Dannelse, men have et lignende Udseende som Hvirvelcentrernes 
Endeflader, naar man har borttaget de dem dækkende, men endnu 
ikke fastgroede Endeplader. Under Væxten smelter denne Ben¬ 
plade eller dette lille Ben fuldstændig sammen med de tre til¬ 
grænsende Knogler, uden at der bliver Spor af den oprindelige 
Adskillelse tilbage, og hos meget unge Dyr er den i Midten endnu 
A. Milne-Edwards Beskriv elso af Scleropleura bruneti; den maa der¬ 
for indtil videre lades ude af Betragtning: men dette mærkværdige 
Dyr vil trods sit besynderlige Ydre mod Tiden formodentlig vise sig 
nærmest beslægtet med Xemtrus- Slægten, og der er næppe Grund til 
at vente, at den vil vise store Afvigelser i sin Benbygning. 
G Reckerckes s. 1. ossem. foss. 4. Éd. Atlas. T. II., PI. 211, Hg. 22. 
