167 
at fremstille en Cephalopods Fosterudvikling 1 ), og efter Titlen 
at dømme havde dens Gjenstand været en Repræsentant for Sepio- 
1 i nerne, hvilke jeg, som ovenfor yttret, maa betragte som selv¬ 
stændig Type ligeoverfor Sepio-Loliginerne, ja endog som vidt 
forskjellig fra disses. Saavel Van Benedens Text, som flere 
Figurer paa hans Tavle, f. Ex. fig. 1 og dens explication p. 13, røbe 
imidlertid for den kyndigere Læser, at de Ægmasser, h\is 1 d- 
viklingsgang Forfatteren havde iagttaget, ikke kunne hidrøre fra 
en Sepiola, medens de derimod stemme ganske overens med de 
egentlige Loliginers. Æggene vare nemlig, som hos Arterne af 
Loligo , mange tilsammen leirede indenfor længere pølse- eller 
tenformede Slimhylstre, fasthæftede med den ene Ende, og ingen 
Zoolog har hidtil iagttaget, at Sepiola eller Rossia dannede saa- 
danne Hylstre for sine Æg. Disse Dyreformer lægge derimod 
deres Æg uden en slig Indhylling, enkeltvis, det ene ved Siden 
af det andet, kun heftede til hinanden indbyrdes eller til fremmede 
Gjenstande paa Havbunden ved deres oprindeligen klæbende Over¬ 
flade. Ligesaa maae de Unger, som kom frem af Prof. Van 
Benedens Ægmasser, baade ifølge Text og Figurer ansees for 
utvetydige Loliginer. Dette synes man at maatte vedkjende sig, 
saasnart det er blevet udtalt, saaledes som min afdøde, liøitskattede 
Collega Prof. J. van der Hoeven udtrykte sig, da lian blev gjort 
opmærksom derpaa, kort efter at han paa ny i sin Philosopliia 
Zoologica 1864 p. 150 — 51 havde henvist til Van Benedens 
Iagttagelser som vedrørende $epmføslægtens Udvikling. I alt Fald 
behøver man til sin Overbevisning — uden at dvæle ^ed andie 
Forskj elligheder mellem de afbildede Unger og Sepiolerne — kun 
at betragte den bruskagtige, ovale Plade i Dyrets Midtlinie hg. XI, 
cfr. explication p. 14, der danner en Glideflade med Rvgpladen, ellei 
Kappens øvre frie Rand, hvilke Organisationsforhold staae 
stik imod en Sepiola s. — Besidder man ovenikjøbet i sit 
i) Herved altsaa bortseet fra de enkelte mere spredte, men i og for sig 
fortræffelige Data, som Flere, navnlig dog Cuvier og Duges, havde 
givet os. 
