178 
Vedkommende, kjende vi den aldeles ikke, uagtet man der troede 
at kjende den bedst. 
Indenfor O i go p si de mes Afdeling kjende vi en enkelt Ud¬ 
viklingsrække (den Grenackerske), der vistnok tilhører Ommato- 
streph-Siden, og det er ikke urimeligt, at den afgiver en mere 
almindelig Model for Udviklingsphænomenerne indenfor denne hele, 
pelagiske Afdeling 1 ). Hvad der iøvrigt er udgivet for Ommatostreph- 
Udvikling, grunder sig paa Forvexling med Loliginers. 
Men for den anden Side af Oigopsiderne, dér, hvor de saa- 
kaldte „Loligopsider“ staae, kjendes ikke Udviklingsgangen hos 
nogen Form. Hvad der ansaaes derfor, tilhørte jo efter al Sandsyn¬ 
lighed et Dyr af Ommatostreph-Siden, en til D’Orbignys Teuthider 
hørende Form. 
Naar det efter denne Redegjørelse altsaa er Lo%o-Former, der 
have afgivet det allevegne benyttede Paradigma for Sepiola s Ud¬ 
vikling, og ligeledes Loligo- Former, der have tjent som Paradigma 
for Loligernes egen Udvikling, men denne tillige tolket som Para¬ 
digma for O m m a t o s t r e p h e r n e s, saa har det altsaa været det samme 
Paradigma, der er ble ven modtaget i Videnskaben som gyldigt 
for tre forskjellige Cephalopod-Typer, nemlig for de to modsatte 
Sider af Myopsiderne og for den ene Side af de derfra vidtfor- 
skjellige Oigopsider. Naar endnu hertil føies, at Sepia er, som be- 
kjendt, i et nært naturligt Slægtskab med Loligo, der afgav Para¬ 
digmaet, saa vil det ikke være besynderligt, om der syntes at 
herske en vis Monotoni og Ensartethed i Udviklingsgangen hos 
Ti arm en es forskjellige Typer, forsaavidt de hidtil vare under¬ 
søgte. 
Til Slutning staaer nu et Par Ord tilbage om Otteår menes 
Octopodernes, Udviklingshistorie. 
Egentlig kjende vi kun Argonauta argo 's Udviklingsgang noget 
fuldstændigere (Kolliker, Ussow) og lidt af den hos Tremoctopus 
violaceus ; begge Former ere af Philonexidernes Type, og 
') Smign. Delle Chiaie’s Iagttagelse; see forrige Side. 
