213 
„Sildekonger t: : Ascanius’s IOV 2 Fod lange Regalecus giesne {Gym- 
netrus remipes Brunnich), med kun 128 (?) eller 168 Rygfinne- 
straaler og med Rygfinnen efter begge Fremstillinger J ) løbende 
rundt om Halespidsen; og Lindroths 18 (svenske) Fod lange Gym- 
netrus Grillii 2 ) med ikke færre end 406 Rygfinnestraaler, men 
med Halen afstudset paa sædvanlig Maade. Ingen liar senere stødt 
paa Former med aldeles de samme Kombinationer af Karakterer, og 
indtil dette sker, kan og maa det vel være et til en vis Grad aabent 
Spørgsmaal, hvilke Fejltagelser eller Fejltællinger der muligvis 
kunne have fundet Sted. Jeg skal da navnlig gjøre opmærksom 
paa, at hverken Ascanius eller Brunnich havde et frisk Exem- 
plar for sig, men væsentlig eller udelukkende kun et halvt over 
en Tværmodel udspilet Skind; maaske har ingen af dem paa dette 
kunnet tælle Straalerne med Nøjagtighed. Ascanius angiver dem til 
omtrent 120, Brunnich til omtrent 160, foruden Nakkestraalerne; 
det sidste Tal er vel i al Fald det rigtigere; hos et ved Nordland 
(1859) iagttaget Exemplar paa 10 Fod angives det til c. 200, hos 
det 9 Fod lange stavangerske (1881) til 161 foruden Nakkestraa¬ 
lerne, altsaa meget nær det Briinnichske Tal. Det kunde vel være, 
at den ejendommelige abrupte Maade, hvorpaa Halen altid synes at 
ende hos den nordiske Sildekonge {testibus Collet, Hancock & Emble- 
i 
ton, Naalsøe og Lindroth), havde sat Præparatøren eller de senere 
Undersøgere i en vis Forlegenhed og givet Anledning til en Slags 
Restitution af dens formentlig oprindelige Form, som i Virkeligheden 
var en Forvanskning. Jeg er saa meget mere tilbøjelig til at tro 
dette, som vi jo nu vide, at den endnu mindre (c. 9'), ved Stavanger 
«) Ascanius: Icones rerum naturalium 011 figures enluminées d histoire 
naturelle du Nord, 2d. cah. 1806, p. 6, pi. XI. Beretning om Sild- 
Tusten. Nye Samling af det Ivgl. D. Vid. Selsk. Skr. Bdje Deel, 1788, 
S. 419-20. M. T. Briinnich om Sild-Tusten, Regalecus remipes. 
ib. S. 414—18, Tab. B, fig. 4 og 5. 
J ) Gijmnetrus Grillii. Uptåckt och beskrifven af P. G. Lindroth. Kgl. 
Vetensk. Acad. nya Handlingar. T. XIX for år 1798, S. 288—298, 
pi. VIII. Om den præparerede (til Dels ,,konstgjorda“) Fisks senere 
Tilstand kan jævnføres Nilssons Ytringer i „Skandinavisk Fauna“, 
IV, Fiskarna, p. 170. Jeg tror dog ikke, at det ugunstige Indtryk, 
som man deraf faar, bør overføres paa Lindroths Beskrivelse. 
