2. Om nogle især arktiske Gadus -Arter m. m. 
De amerikanske Ichthyologer liave ikke alene ophøjet de Giin- 
therske Subgenera:. Boreogcidus og Pollachius til selvstændige 
Slægter, men indført 2 til: Microgcidus og Melanogrammus. Den 
eneste af disse, som jeg maaske vilde kunne acceptere, er Polla¬ 
chius : at udsondre Sejen og Lubben subgenerisk fra de ægte 
Gadi, er vistnok ikke aldeles uberettiget. 
Af nordiske Gadus-Axtex ere følgende mig bekjendte: G. mor¬ 
rhua L., G. ogak II., G. novaga Pall. (Arkangel), G. scvida Lep., 
G. Esmarkii Nilss., G. minutus L., G. luscus L., G. merlangus L., 
G. æglefinus L., G. potassoa (D.) Dub., G. virens L. og G. pol¬ 
lachius L. Herved er at bemærke: 
1. Med Hensyn til Forekomst og Udbredning: Ved Færø 
forekomme foruden de almindeligt udbredte nordiske Torske-Arter 
følgende 3: G. potassoa K., G. minutus L. og G. Esmarkii Nilss., 
derimod ikke G. satda Lep. 
Yed Island forekommer: G. morrhua , G. æglefinus, G. s aula 
og G. virens. 
Ved Grønland: G. morrhua, G. ogak, G. saida og G. 
viretis. 
2. Steindachner har 1 ) forenet G. minutus L., som den yngre 
Form, med G. luscus L., og andre have fulgt ham heri. Jeg er i 
Tvivl om Kigtigheden af denne Deduktion, da de mig foreliggende 
ældre og yngre Individer sondre sig vel nok i 2 Dækker, for 
hvilke Artskaraktererne holde Stik, uden Overgange. Jeg skjelner 
derfor indtil videre mellem dem. De foreliggende Exemplarer af 
G. minutus ere fra Norges og Sverigs Vestkyst og fra Færø, af 
G. luscus dels fra Nordsøen (Bohuslan, Skagen bl. a.), dels fra 
i) Iclitliyol. Bericht. ilber eine nacli Spanien und Portugal untemommene 
Deise. Sitz. Ber. Akad. d. Wiss. Wien. LVI1 (1868). S. 38 (Sep.). 
