255 
= 1: 1,2 a 1,4 i det højeste; hos G. morrhuct er derimod For¬ 
holdet — 1:1,5 å 1,8, anden Kygf. altsaa forholdsvis længere, 
baade hos grønlandske og ikke grønlandske Exemplarer af den 
almindelige Torsk. 4) Sidelinien er ikke lys; Kropfarven altid 
mørk, uden tydelige Pletter eller Marmorering. Ungerne af 
Ogak-Torsken og af den almindelige Torsk ville formodentlig være 
vanskelige at skjelno, men selv om saa er, forekommer det mig 
utvivlsomt, at G. ogak er mere end en Afart af G. morrhua. 
Udenfor Grønland er den ikke kjendt. Med G. ruber Hollberg 
(ikke Ilolbøll!) 1 ) har den intet at gjøre; denne er kun en Form 
af Smaatorsken. Citaterne af Molir og Ascanius — Tarretorsken — 
hos Gunther høre ligeledes ind under selve G. morrhua. 
Sluttelig maa den Bemærkning finde Plads, at Museet hverken 
besidder nogen Merluccius, Brosmius eller Molva fra Grønland, uagtet 
disse Arter opføres i „Fauna Grønlandica“, men rigtignok med det 
Tegn (+) der antyder, at Forfatteren var mindre vis i sin Sag. 
Jeg tvivler derfor om, at disse Slægter med Ilet have faaet Plads 
i den grønlandske Fauna og vil for Fremtiden udelukke dem at 
den grønlandske Artsfortegnelse, indtil deres grønlandske Forekomst 
maatte paa ny bekræftes. At dømme efter Udtrykkene i „Fauna 
Grønlandica“ er i det mindste Brosmen vistnok kommet ind i 
Fauna’en med en meget utilstrækkelig Begrundelse. 
Den Omstændighed, at der om ingen af disse Arter 2 ) oplyses 
noget i O. Fabricius’s efterladte Manuskriptværk, „Zoologiske Sam¬ 
linger eller Dyrebeskrivelser“ (Kgl. Bibi., Nye Kongel. Saml. 322 d), 
som indeholder udførlige Beskrivelser o. s. v. af de andre ham 
bedre bekjendte grønlandske Torskearter, synes yderligere at styrke 
denne Tvivl om deres Ret til Optagelse i Grønlands Fauna. 
0 Giintker, Cat. IV, p. 329. 
*) Gadus molva beskrives, men kun efter et norsk Exemplar. De to 
andre omtales slet ikke. 
